137 
om Fresnels definition på polarisationsplanet är riktig, men att 
den tvertom minskas, om den Neumanska åsikten är den rätta. 
Berodde förändringarne i ljusets hastighet uteslutande af mediets 
elasticitetsförändring i vibrationsriktningen, så vore det lätt att 
af det nyss nämnda förhållandet afgöra frågan om polarisations¬ 
planet, men som detta icke är händelsen, så blir också denna 
fråga obesvarad; det anförda visar emellertid i hvad nära sam¬ 
band densamma står till hvarje annan rörande materiens mole- 
culära krafter och deras verkningssätt. 
4. 
I det föregående har jag uteslutande inskränkt mig till 
sådana iakttagelser, hvilka till sin riktighet på icke-optisk väg 
kunna pröfvas; jag öfvergår nu till en klass af fenomener, 
hvilka, ehuru helt och hållet liggande inom det optiska områ¬ 
det, likväl synas egnade att, oberoende af theoretiska spekula¬ 
tioner, belysa frågan om polarisationsplanet. 
Som bekant är, har Arago *) för många år sedan obser¬ 
verat, att när naturligt ljus faller vinkelrätt emot en disperge- 
rande yta, så visar sig det diffusa ljuset, sedt längs sjelfva ytan, 
polariseradt i ett plan som gör rät vinkel med diffusionsplanet 
(planet genom normalen och åskådarens öga). Detta fenomen 
ligger äfven till grund för Babinet’s bevis att ethermoleculerna 
vibrera i sjelfva polarisationsplanet. Emellertid hafva Provostaye 
och Dessains **) funnit att Aragos upptäckt blott gäller för 
metaller och i allmänhet kroppar med en speglande yta, men 
att för matta kroppar såsom lampsot, mattslipadt glas, bly- 
hvitt, röd chromsyrad bly oxid, kolsyrad koppar oxid o. s. v. 
är det diffusa ljuset alltid polariseradt i sjelfva diffusionsplanet 
och att denna polarisation minskas i den mån ögat närmar sig 
normalen. Använder man polariseradt ljus och kallar 0 den 
vinkel ögat gör med normalen och (p den vinkel diffusionspla¬ 
net gör med polarisationsplanet, så aftager intensiteten af det 
*) Biot, Physique, T. IV, p. 315. 
**) Comte Rend., T. XXXIII, p. 447. 
