23 
af det sterila stadiet, ligger en antydan till ett värd skifte (dioe- 
cism), erinrande om det hos många rostsvamparter förekommande. 
Så länge man ej känner något närmare om förekomsten af Hvpochnus- 
stadiet i fria naturen, å platser där rotfiltsjuka uppträder såsom ska¬ 
degörare, kan man ej bilda sig någon uppfattning om den roll detta 
stadium spelar i svampens utvecklingshistoria, om detsamma är för 
svampens fortkomst nödvändigt eller ej. Den omständigheten, att 
detta stadium, i trots af att rotfiltsjukan varit länge känd och af mänga 
undersökt, likväl allt hitintills undgått uppmärksamheten, synes mig 
emellertid tyda därpå, att fortsättningsstadiet måtte vara sällsynt och 
rotfiltsvampen kunna reda sig detta förutan. 
De skyddsåtgärder , som kunna mot rotfiltsjuka å betor såväl som 
å andra rotfruktsarter tillrådas, vill jag sammanfatta i följande punkter: 
1) Frånskilj noga vid rotfruktsupptagningen samt tillintetgör — 
antingen genom kokning eller på annat sätt — alla rötter, hvilka äro 
på minsta sätt sjuka. — 2) Märk ut med träpinnar det eller de om¬ 
råden, hvarå sjuka plantor vuxit, samt desinfieiera jorden å de märkta 
områdena genom begjutning med någon svampdödande vätska, t. ex. 
med en utspädd lösning af karbolsyra. (Man tage 50 gr. syra till 10 
lit. vatten: 40 lit. sådan löshing till ett jordområde af 15 kvm). — 
3) Undersök under vinterns lopp tid efter annan de lagrade rötter, 
som skördats i grannskapet af sjuka fläckar å åkern, och förstör allt, 
som befinnes vara sjukt. — 4) Odla ej å jord, som burit sjuka rötter, 
ånyo på åtminstone 4 år någon för samma sjukdom mottaglig växtart. 
— 5) Gödsla ej med färsk stallgödsel, för den händelse att sjuka 
rötter användts vid utfodringen. 
4. Hjärtröta. 
På hösten 1907 hade det kommit till min kännedom, att å egen¬ 
domen Lönntorp nära Landskrona, tillhörig Fil. Dr. E. Olin, uppträdde 
den under namn af »Herzfäule» (Hjärtröta) från utlandet mycket om¬ 
talade betsjukdomen. För att lära på ort och ställe något närmare 
känna sjukdomens uppträdande, företog jag den 23 augusti s. å. en resa 
ned till platsen och iakttog därvid följande. Sjukdomen uppträdde både 
o 
å socker- och foderbetor, svårast å de förstnämnda. A sockerbetsfältet, 
som var 9 tnl. stort, voro väl 80 å 90 % af plantorna sjuka. Ä foder- 
betsfältet, som omfattade omkring 20 tnl., förekom sjukdomen fläckvis 
å ett sammanlagdt område af kanske 1 tnl. Sjukdomen gaf sig till¬ 
känna genom svartnandet och bortdöendet först af de innersta, sedan 
äfven af de yttre bladen i rosetten. 
Fram mot sommarens slut finner man å de af sjukdomen angripna 
plantorna alla de ursprungliga bladen så godt som försvunna. Roten 
har visserligen under tiden sökt ersätta den skedda förlusten genom 
