22 
det glesa myceliet å rötterna och den täta myeeliefilten å 
stamdelarne straxt ofvan jord, dels att denna senare var en 
tydlig Hypochnus-b il d ning och sålunda det spol alstrande fort* 
sättningsstadiet af det sterila Rhisodonia- myceliet å rötterna. 
Trots det mindre goda skick, hvari det undersökta materialet efter 
de gångna 13 åren befann sig, voro här och där i svampfilten befintliga 
basidiesporer igenkännbara. 
Härmed torde den länge sväfvande frågan om, till hvilken 
grupp bland svamparne det under namn af Rhisoctonia violacea kända 
sterila svampmyceliet rätteligen bör hänföras, kunna anses i huf- 
vudsak löst, åtminstone då det gäller svampformen å morot 
och väl äfven den å beta. Svampens vetenskapliga namn och dess 
diagnos, så långt denna senare kan å tillgängligt, konserveradt 
material detaljeras, höra vara följande: 
Hypoehnus violaeeus (Tul.) Eriks. 
Svampen bildar dels å rötterna af talrika växter under 
vegetationstiden ett underjordiskt, parasitiskt lefvande, filt- 
artadt, rödviolett, sterilt mycelium, sammansatt af talrika, 
sammanväfda, ledade och grenade trådar, med i filten in¬ 
bäddade, runda, brunsvarta, sporhusliknande trådgyttringar 
(sklerotier), — detta stadium kändt under namn af Rhiso- 
ctonia violacea, — dels bildar den kring stamdelar af samma 
eller andra växtarter omedelbart ofvan jordytan en ring- 
formig, hinn- eller skorplik, ljusröd valk, som kan nå 5—15 
mm upp på stammarne och stundom äfven breda ut sig å 
jordytan som en tunn skifva samt från sin yta afsnör ägg- 
formiga sporer (basidiesporer). 
Af denna art torde tills vidare böra upptagas formen å morot såsom 
f. sp. Dciaci, i Rhizoctonia-stadium å morot (beta, luzern, potatis), i 
Hypochnus-stadium å stambas af Stellaria media, Myosotis arvensis , 
Galeopsis Tetrahit, Erysimmn cheiranthoides och Urtica dioica (samt 
Sonchus arvensis). I hvad mån rotfiltbildningarna å beta, Rhisoctonia 
violacea f. sp. Betae, och å klöfver, Rh. v. f. sp. Trifolii, äfven äga 
fortsättningsstadium uti en Hypochnus-art å samma eller andra ogräs¬ 
arter, kan ej utan ytterligare studier och försök afgöras. 
Ett i hög grad anmärkningsvärdt förhållande är, att svampartens 
sporalstrande fortsättningsstadium, — åtminstone hos den form, 
f. sp. Dauci, som hittills blifvit därutinnan undersökt, — framträder 
å helt andra växtarter än dess sterila myceliestadium, äfven- 
som att svampen, som i sistnämnda stadium visar sig såsom en ut¬ 
präglad parasit med stor förstörelseförmåga, uti det fortsatta stadiet 
knappast visar någon parasitär natur alls. Uti det sporalstrande sta¬ 
diets framträdande å andra växtarter än den eller de, som äro bärare 
