19 
formen å klöfver äfven är att betrakta såsom en särskild ras, f. sp. 
Trifolii , oeh denna måhända skarpare fixerad än formerna å morot 
och å beta. 
Ganska anmärkningsvärdt är för öfrigt, att den hos oss å betor 
uppträdande svampformen visat en stor benägenhet att äfven 
angripa kålrötter. Detta kan man sluta dels af de starkt angripna 
kålrötter, som år 1909 insändes från Östergötland samtidigt med de 
sjuka betorna och morötterna, dels ock af de 1911 vid Experimen- 
talfältet utförda infektionsförsöken. Från utlandet nämnas kålrötter 
och rofvor mycket sällan såsom hemsökta af denna sjukdom. 
I den nyare utländska litteraturen, särskildt den amerikanska, 
upptagas stundom flera af de här ofvan omtalade svampraserna såsom 
skilda arter. Så talar B. M. Duggar 1 år 1911 om Rliizodonia Mecli- 
caginis såsom en art och om Rh. Betae såsom en annan art. 
Man har länge sökt efter ett sporalstrande fortsättningsstadium 
till det nu beskrifna, alltjämt sterila rotfiltmyceliet, utan att ännu ha 
kommit till klarhet i frågan. Redan år 1869 uttalades af L. Fuckel 2 
den åsikten, att detta mycelium skulle tillhöra en kärnsvampart, Bys- 
sothecium circinans Fuck., — sedermera äfven kallad Treniatosphaeria 
circinans Wtr. och Leptospliariä circinans Sacc., — livilken stundom 
iakttagits å rötter, som förut Varit hemsökta af rotfiltsjuka. Till samma 
mening anslöt sig ock A. Prunet 3 år 1893. En annan åsikt uttalades 
år 1897 af A. B. Frank 4 5 , som ville hänföra samma mycelium till en 
hattsvamp, som fick namnet Thelephora Rliizodoniae. Slutligen har 
nyligen (1905) F. M. Rolfs 0 sökt göra gällande, att rotfiltmyceliet 
{å tomater) skulle utgöra det sterila utvecklingsstadiet af en annan 
hattsvampart, äfven den hörande till gruppen Thelephoraceae, men 
benämnd Corticium vagnm var. Solani , livilken sedan 1904 iakttagits 
å barken af vissa barrträd i Nord-Carolina. Mot denna sistnämnda 
sammanslagning har emellertid G. Massee 6 år 1910, — som mig 
synes ej utan skäl, — anmärkt, att det måste förefalla mycket osanno¬ 
likt, att en svampart å död barrträdsbark skulle under en del af sitt 
lif uppträda såsom farlig rotparasit å allehanda landtbruks- och träd¬ 
gårdsväxter, och detta till och med i trakter, där barrträdssvampen 
är okänd, ja barrträd kanske alls icke förekomma. 
Ett viktigt och intressant bidrag till den så länge omtvistade frå¬ 
gans lösning synes mig kunna hämtas från vissa iakttagelser, som 
gjordes vid de infektionsförsök, som utfördes vid Experimentalfältet 
sommaren 1898 och om livilka talats i det föregående. 
1 B. M. Duggar, Fungous Diseases of Plants. Boston, 1911, s. 446. 
2 L. Fuckel, Symbolae Mycologicae Wiesbaden, 1869, s. 142. 
3 A. Prunet, Snr le Rhizoc-tone de la Luzerne. Cpt. Rend, Paris, T. 117,1893, s. 252. 
4 A. B. Frank, Ein neuer Rebenbescdiädiger in Rheinhessen. Zeitschr. f. d. Land. 
Vers. d. Grossh. Hessen, 1897, Nr. 19, s. 167. 
5 F. M. Rolfs, (Tomato Diseases) Corticium vagum (B. A C.). Fla. Agl. Exp. Sta. 
Rpt, 1905, s. 46, 
6 G. Massee, Diseases of Cultivated Plants and Trees. London, 1910, s. 238. 
