17 
och annat betfält. — en gång (1901) på unga groddplantor af foder¬ 
beta. — men säses ej ba vållat några större förluster. Från Tvsk- 
land omtalas rotfiltsjuka å betor redan uti den första af de årsberät¬ 
telser öfver inom landet iakttagna sjukdomar å kulturväxter, hvilka 
från och med år 1893 utgifvits, till en början genom Tyska Landt- 
bruks-Sällskapets »Sonderausscbuss fiir Pflanzenschutz» och sedan år 
1904 genom Inrikes-Departementet. Nästan årligen ba enstaka sjuk¬ 
domsfall anmälts än från den ena än från den andra trakten, men 
om några afsevärda förluster i följd af denna sjukdom talas ingen¬ 
städes uti berättelserna. 
En olikhet med llertalalet öfriga, ekonomiskt beaktanvärda para¬ 
sitsvampar företer rotfiltsjukans svamp därutinnan, att den sprider 
sig mycket långsamt. Det vanliga är ju eljest, att så snart en viss 
sjukdom uppträdt å viss plats, densamma inom få år vinner utbred¬ 
ning inom stora områden. Med rotfiltsjukan är förhållandet ett annat. 
Den bar behöft århundraden, för att nå den utbredning den nu verk¬ 
ligen bar. Betänkligt är emellertid, att sedan denna svamp väl fått 
fast fot å ett visst skifte eller en viss egendom, den gärna där stan¬ 
nar kvar och följaktligen kan blifva för platsen farlig en lång tid 
framåt, om intet åtgöres till dess hämmande. 
Om det också, af livad i det föregående anförts, framgår såsom 
visst, att rotfiltsvampen kan förekomma å ett stort antal, systematiskt 
vidt skilda värdplantor, så visar sig dock, om man närmare under¬ 
söker förhållandena, angreppet å en och samma lokal, där olika växt¬ 
arter äro hemsökta, ej lika svårt å alla dessa arter. En, om ock 
svag, tendens till rasbildning eller s. k. specialisering möter oss 
äfven bos denna parasit. Mest tydligt framträder detta, om man an¬ 
ställer parallela infektionsförsök med ensartadt svampmaterial å olika 
växtarter. 
Dylika försök bar jag utfört tvänne gånger, dels somrarne 1898 
—1902 med svampmaterial från morot (Experimentalfältet), dels som¬ 
maren 1911 med svampmaterial från sockerbeta (Limhamn). Först¬ 
nämnda år utfördes försöken å morot, palsternacka, beta, klöfver, 
blå luzern och potatis 1 . Resultaten gåfvo vid banden, l:o) att den 
i försöken ingående svampformen — låtom oss kalla den f. sp. 
Danci — lättast gick öfver på morötter (något olika på olika 
morotslag), därnäst på betor (foder — såväl som sockerbetor) samt på 
åtskilliga o gräs art er (Sonclius arvensis, S. oleraceus, Erysimum chei- 
ranthoides , Stellaria media , Myosotis arvensis, Galeopsis Tetrahit, 
Urtica dioica och Chenopodium album), samt obetydligt på blå 
luzern och potatis, men icke alls på rödklöfver och palster¬ 
nacka, — och 2:o att den nyuppkomna svamprasen å beta 
visade i sin andra generation å samma växtart en större 
förstörelseförmåga än i' sin första generation men på sam- 
1 J. Eriksson, Några studier öfver morotens rotfiltsjuka. Kgl. Landtbr.-Akad:s 
Handl. och Tidskr. 1903, s. 309, 
