14 
»Sjukdomen liar i år, liksom tidigare, mångenstädes uppträdt elak¬ 
artad i frömarkerna. • Erfarna fröodlare mena, att densamma är i till¬ 
tagande från år till år. Hos en del fröodlare uppträder den så svår, 
att man måst uppgifva fröodlingen.» Och i maj månad året därpå, 
1911, heter det på följande sätt: »Sjukdomen synes uppträda svårare 
än vanligt.» 
Från öfriga betodlande länder i Europa saknas ännu uppgifter om 
denna sjukdoms förekomst, likaså från Amerika. 
Hvad ekonomisk betydelse i stort denna sjukdom kan komma att 
få för vår belodling, därom är visserligen ännu för tidigt att döma. 
Ett faktum är emellertid, att densamma visat sig kunna trifvas uti 
vårt nordliga land och där utveckla en förlustbringande intensitet, 
och detta icke blott i Skåne utan äfven i Östergötland. Detta för¬ 
hållande manar till sträng uppmärksamhet på fienden, och är det af 
vikt, att, livarhelst den kan komma att visa sig, man noggrant iakt¬ 
tager, hvad göras kan, för att förebygga sjukdomens återuppträdande 
å förut hemsökta platser samt spridningen af densamma till nya 
områden. 
De sky ddsåtg ärder, som kunna tillrådas emot denna sjukdom, 
äro följande: 1) Odla ej å skifte, där sjukdomen förekommit, ånyo betor 
på åtminstone 3 år. — 2) Använd ej till utsäde betfrö, som kommit 
från veterligen sjuk plats eller som man har anledning misstänka vara 
sjukt, tidigare än fjärde året efter det detsamma skördats, alldenstund 
smittämnet (bakterierna) å fröhylsorna först efter loppet af tre år 
förlorat sin smittande förmåga. — 3) Aflägsna och tillintetgör de först 
angripna betplantorna, om dessa förekomma allenast å smärre, spridda 
fläckar af fältet, i all synnerhet om från fältet skola hämtas betor till 
fröskörd nästa år. — 4) Odla ej betor för fröskörd i nära grannskap 
af betfälten. — 5) Låt ej sjuka växtlämningar ligga kvar å åkern och 
inblandas i jorden vid höstplöjningen. — 6) Låt ej lämningar af sjuka 
betor komma med i gödsel- eller komposthög. — 7) Undvik, att jord 
från sjukt skifte med vagnar, redskap, dragare el. dyl. föres öfver 
till skifte, som skall bära betor ett följande år. 
3. Rotfiltsjuka. — Rhizoctonia violcicea Tul. 
o 
Ar 1909 den 3 november mottog jag från en rotfruktsodlare i 
Östergötland, Herr L. F. Hild, Hjulsbro nära Linköping, ett parti 
rotfrukter, angripna af rotfiltsjuka. De insända rötterna voro följande: 
foderbetor, rofvor, kålrötter och morötter. Sjukdomen visade sig å 
alla rotslagen såsom en röd svampfilt, täckande större eller mindre 
delar af rotytan. De filtklädda partierna voro ofta något insnörda 
och uti filten förekom ymnigt med jordpartiklar, som ej läto sig skilja 
från filten. Försändelsen åtföljdes af en skrifvelse, hvari lämnas 
följande upplysningar om sjukdomsfallet. Åkern, hvarå rotfrukterna 
