12 
I 
och formeln (3) gifver 
,(p) n.l (n ) _ lP> 
l\ n ).e {n> ( n ) («-), 
d. v, s. efter upphöjning till i-ct, (medan ct>l) 
«-1 
A/Ö 1, 
_ O-rJ 
1 ct 
I -Ci 
1-OJ /(/j) .... A/"0 
|Y^] e (rt) < 
så maste (till följe af (5)) a fortiori 
+ w~77«-} <('S. 
hvilket efter några lätta reductioner gifver formeln (4). 
Med tillhjelp af dessa theoremer låter nu ganska lätt 
bevisa sig, att den serie, hvars lerminus generalis är expres- 
sionen ( 14 ), är divergerande då ct ^ 1, och corverger ande 
då ct ]> 1. 
4. Om inflytandet af ankarets form pä häst¬ 
skoma gneters bärningsförmäga . — Hr L. Svanberg 
meddelade följande, utur en skrifvelse från Hr A. F. Svanberg: 
”Vid bestämmandet af den vigt, som en hästskomagnet 
förmår att bära, är mycken försigtighet af nöden, dels vid 
vigternas påläggande, som blott bör ske med småningom 
växande tillsatser och utan att magneten råkar i någon dall¬ 
rande rörelse, dels äfven vid påsättningen af ankaret, som 
bör inpassas så, att båda armarne bära lika mycket och den 
bärande ytan vara horizonteil. Dessa sednare omständigheter 
äga ett högst väsendtligt inflytande och äro orsaker till de 
varierande resultater som man vid olika försök så lätt erhåller. 
Den till följande försök begagnade häslskoformiga magne¬ 
ten utgjorde den ena delen af en utaf tre lameller samman¬ 
satt hästskomagnet. Alla gåfvo fullkomligt öfverensstämmande 
resultaler, hvarföre jag blott anser mig behöfva omnämna de 
med den ena af dem gjorda försöken. Lamellens vigt var 
= 480 grammer; armarnes bredd 1 lamellens plan var = 23,t 
