sten, från slutet af Oktober, hafva väl sillvadarna varit i full 
gång, men man har dermed blott erhållit smått, tingers långt 
yngel och något stråksill. Vid medlet af December hade 
ynglet så tillväxt, att det kunde begagnas såsom agn på kol- 
jebackor och den större sillen såldes tjogvis i trakten. Vid 
samma tid, kring medlet af December, fångades en betydli¬ 
gare qvantitet stor siil vid Svinesund, så att flera båtlaster 
deraf gingo här förbi åt Götheborg. Afvenså fångades något 
skarpsill vid Fjäll backa. 
Det berättas, att Kalfsunds fiskare, sedan de, med sina 
stora, finmaskade vadar, ej fått annan sill vid sin egen strand, 
än så fint yngel, att ingen ville köpa det, utom till gödsel, 
mot årets slut flyttat sig, med vadarna, söder om Warberg. 
Jag har i år kommit till den öfvertygelsen, att Bohus¬ 
länningens Stråksill är densamma som Norrmännens Gråben- 
sill. När det på våren utkläckta ynglet samlat sig till strän¬ 
derna och hunnit något tillväxa, i medlet af Oktober, in¬ 
ställer sig Slråksillen genast bland detsamma och slukar deraf 
i mängd. Dess Norrska namn torde härleda sig från denna 
dess glupskhet, ”som en Varg”, ty vargen kallas i Norrige 
n 
Graaben. Åtminstone visar Gråbensillen ingen olikhet med 
annan sill i anseende till benens färg. Under vintern och 
våren går den utåt fjordarna och uppsöker de stimm som leka 
der. Det ser ut som om den så kallade sommarsillen, fram 
emot hösten, ej heller skonade det yngel den då träffar vid 
stränderne. Norrmännens Sommarsill är ingen annan än den 
rätta Leksillen, som någon gång, eller kanske rättare, vissa 
år, söker kusten. Den är alltid fet, ty den kommer ej in 
till kusten förr än den efter leken, om våren, åler hunnit 
äta sig till god t hull.” 
In lem n a de a[handlingar . 
Hr N. J. Berlin: Om Chi omens atom vigt. 
Remitterades till Hrr Mosanber och L. Svanberg. 
