den fördelade ledaren, ehuru sldlnaden mellan båda verkningarne ofta är 
omärklig. Förf. förklarar sig helt och hållet för den sednare meningen, 
och visar, att saken måste förhålla sig som Fechner uppgifvif, alldenstund 
den i elektriska skuggan ställda och afledande vidrörda ledaren genom 
det ledande golfvet comruunicerar med den omedelbart fördelade. Frå¬ 
gan reduceras derigenom till att undersöka, huruvida den sednares bundna 
elektricitet äfven samlar sig på den yta, som är frånvänd den fördelande 
kroppen, hvilket numera kan anses för en afgjord sak. Då likväl den 
elektriska verkan i elektriska skuggan af en afledande vidrörd ledare 
vanligen är mycket svag, kan den, då ingen stor noggrannhet kommer i 
fråga, öfverses. Om derföre den omedelbart fördelade ledaren är isole¬ 
rad, kan man anse dess bundna elektricitet i jemvigt med den förde¬ 
lande kroppens, med hänsyn till punkterna i elektriska skuggan, och be¬ 
trakta den förras fria elektricitet som den ensamt verkande, hvarigenom 
förklaringarne af fördelningens fenomener mycket underlättas. I det föl¬ 
jande antager Förf., att de fördelande på hvarandra verkande kropparne 
äro ledande, cirkelrunda och lika stora skifvor, hvilka i parallelt läge 
äro ställda midt emot hvarandra. Äro dessa blott tvenne, kommer han 
till samma resultat, hvad elektriska bindningen angår, som redan finnes 
anfördt i läroböckerna. Äro skifvorna trenne, så blir, på grund af det 
föregående, hvardera skifvans bundna elektricitet summan af de elektri- 
citets-mängder, som hvar och en af de öfriga binda i densamma. Förf. 
framkastar bär den frågan, hvilken relation äger rum mellan fördelnings- 
coefficienter och afstånd. Han bevisar, att densamma vid små afstånd är 
mycket nära logarithmisk, så att afstånden kunna betraktas som loga- 
rithmer till fördelnings-coeflicienterna. Den logarithmiska relationen vore 
fullt exact, om den fördelande verkan i elektriska skuggan af en afle¬ 
dande vidrörd ledare vore fullt noll, men då detta icke är fallet, så må¬ 
ste fördelnings-coeflicienterna mer eller mindre afvika från en geometrisk 
series, då afstånden mellan tvenne skifvor fortgå i en arithmetisk. På 
grund af denna afvikning bevisar Förf., att de maxima af verkan i elek¬ 
triska skuggan, Iwilka Fechner för trenne särskildta fall anfört såsom re¬ 
sultater af sina experimenter, hafva sin theoretiska riktighet. I det föl¬ 
jande anföras försök, som bevisa, att den logarithmiska relationen utan 
betydligt fel kan anses äga rum åtminstone till ett afstånd af 9 lin., då 
skifvornas diameter är 6 tum, men då fördelnings-coefficienten vid ett 
gifvet afstånd förändrar sig när skifvornas diameter af- eller tilltager, så 
måste saken förhålla sig annorlunda med skifvor af annan storlek. Förf. 
bestämmer derföre beroendet mellan båda storheterna, och bevisar, att 
när tvenne skifvors diametrar och afstånd ökas i samma proportion, så 
förändrar sig icke fördelnings-coefficienten. Till följe häraf kan den lo¬ 
garithmiska relationen anses temligen exact, när afståndet icke öfverstiger 
till i af skifvornas diameter. Vid tilltagande afstånd blir afvikningen 
allt större, och relationen mellan fördelnings-coefficienter och afstånd när¬ 
mar sig mer och mer den omvända qvadratiska, hvilket särskildt bevi¬ 
sas. Häraf följer, att vid betydligt afstånd mellan tvenne skifvor försva¬ 
gas den elektriska verkan på den fördelade skifvan icke märkbart, om 
denna genom en i midten inskjuten icke isolerad skifva, kommer i den 
elektri- 
