att Linné gifvit icke mindre än tre olika namn åt det djur 
vi här omtala, nemligen Cervus guineensis, Capra perpusilla 
och Moschus pygmaeus. 
De tvenne exemplaren från Drottningholm måste vara 
typerne lör de uti Museum Ad. Friderici (I, pag. 12) upp¬ 
förda Cervus guineensis och Capra perpusilla, då inga an¬ 
dra finnas eller, enligt förhanden varande underrättelser, nå¬ 
gonsin funnits bland nämnda samlingar, som kunna anses för 
typer till dessa båda namnen. Men att en förvexling skett 
mellan besk ritningarna, och att Linné ej haft exemplaren 
framför sig vid arbetets författande, är ganska tydligt. Cer¬ 
vus guineensis framställes nemligen såsom den större af de 
två, och vid den mindre, Capra perpusilla, säges: ”pedes 
vix calami scriptorii crassitie”; hvilket redan kan anses något 
öfverdrifvet om det lämpas till det mindre af de båda exem¬ 
plaren, och blefve alldeles orimligt, i fall det skulle sägas 
om det större. Men vid samma C. perpusilla tillkommer en 
beskrifning, som ganska väl passar på det större exemplaret, 
men alldeles icke på det mindre, hvaraf isynnerhet kan an¬ 
märkas uttrycken: ”magnitudo Felis” och ”aures ovatae, nu- 
diusculöe.” — Alt Linné ej noggrant undersökt de båda 
exemplaren, synes deraf, att han alldeles icke märkt de små 
hornen på det större, hvilka vä I dölj as af håren, men 
som dock säkert ej hade undgått Linnés uppmärksamhet, i 
fall han hade uttagit djuret ur spritburken för att undersöka 
detsamma, ej heller den ännu qvarsittande lemningen af naf- 
velsträngen hos det mindre, hvarigenom delta bevises vara 
en unge. 
Då man känner Linnés vanliga noggrannhet vid arters 
bestämmande och den skarpsinnighet hvarmed han plägade 
såsom kännetecken framställa det karakleristika i formen, blir 
denna uraktlåtenhet vid behandlandet af ett så märkvärdigt 
V. ' 
djur, som det minsta bland Pecora, nog förvånande. Man 
skulle till och med kunna föranledas till den tron, alt de 
bada omtalade exemplaren väl varit väntade, men ej anlände 
