86 
till Sverige år 1754, då Linné utgaf Museum Regis, och att 
han derföre vid beskrifningen begagnat de äldre antecknin¬ 
gar, som han torde hafva gjort uti Sebas samling under sitt 
vistande i Holland. Beskrifningen af Cervus guineensis synes 
mig till och med alldeles oförklarlig, såvida man ej tänker 
sig densamma såsom uppgjord, åtminstone till en del, efler 
Sebas tab. 45, fig. 1, hvilken dock ej af Linné citeras. En 
utförlig framställning af detta djurs litteratur-historia finnes 
i den öfversigt af Linnés Pecora, som införes i Vet. Ak. Handl. 
för 1845. Såsom ett tillägg till det, som säges om Nano- 
tragus spiniger i Vet. Akad. Handl. 1844, sid. 191, får jag 
bifoga följande beskrifning af de båda här varande exemplaren. 
1. Ung hanne (troligtvis ej fullt ett år gammal?). Hornen små, 
alldel cs dolda af håren; 5 millim. långa; vid roten 2£ m. m. i tvärlinia; 
coniskt cylindriska med rundad, trubbig spets. Hornslidan är tunn, sit¬ 
tande på ett smalt, coniskt, 4 mm. långt, ännu mjukt qvicke, som ut¬ 
går, på vanligt ställe, från det rundade cranium, utan att sitta på någon 
knöl eller ansvällning. (Likså syntes hornen sitta på det äldre exemplar, 
som finnes i Leyden. Pannbenet tyckes hos denna art ej bli betydligt 
tjockare och inuti ihåligt, för att bilda ett högt och starkt fäste åt hor¬ 
nen, såsom hos de flesta andra Pecora). 
Färgen gulbrun (nu urblekt), undertill hvit. Den hos Skogsbockarna 
(Sylvicaprina) vanliga mörka färgen framåt näsbenen, ända till mulen, 
är ganska tydlig. Lån gs åt hjessan och pannan bilda de något längre och 
mörkare håren, i motsats med de kortare åt sidorna, en sort stor, lon¬ 
gitudinell, mörk fläck, hvilket allenast anmärkes derföre, att Linné der- 
vid tyckes hafva fästat uppmärksamhet. 
Ansigtes-linien är rät till midtpå pannan; sedan bakåt rundadt böjd. 
Mulen (rhinarium) stor, såsom hos Sylvicaprre, med en djup midtelfåra 
fram om näsborrarne. Den fortsätfes bred ända till läppkanten, såsom 
hos hjort- och ox-familjerne. Tårsäckarne (sinus sebacei) saknas. Ögo¬ 
nen ganska stora. Öronen stora (se dimens.), rundade, breät aflånga, 
inuti alldeles nakna; utanpå och i kanten glest försedda med ganska små, 
fina, upprätta hår, som dock föga märkas. (På yttre sidan af hvardera 
örat sitta v. p. 30 å 40 små parasit-djur, af sl. Ixodes, som likna fina vår¬ 
tor. Dylika finnas ej inuti örat). — Svansen (se dimens.) af kroppens 
Färg, med en stor hvit tofs, som upptager halfva svansens längd och har 
en för denna art högst utmärkt form. Den är nemligen hoptryckt och 
kamformig, i det de något långa och räta håren äro upphöjda till 
en rät vinkel emot sjelfva svansen. Denna form är särdeles utmärkt hos 
hannarna, äfven helt små ungar, och synes på figuren i Buffons vol. 
XII, tab. 42 (kopierad af Schreber). På honorna blir den aldrig så ut¬ 
märkt, dock alltid tydlig. Fotterna äro långa såsom hos Tragulus, och 
ännu finare, än hos den, utan hårtofsar. De bakre längre och öfverallt 
