88 
8. Om Mus slriatus och Mus pumilio. — Hr 
Sundevall förevisade den likaledes från Drottningholm här¬ 
stammande typen för Linnés Mus striatus (Mus. Ad. Fr. p. 
10), som tydligen är en liten unge af den sednare beskrifna 
Mus barbarus (L. S. N. XII, vol. I pars 2; addenda). Exem¬ 
plaret är förvaradt i sprit, och liknar den figur i Sebas The¬ 
saurus, som af L. citeras, derigenom, att ett par af de hvita 
sidoränderne äro afbrutne, liksom perlbandslika; men för öf- 
rigt afviker teckningen icke från ett fullvuxet ex. af ”Mus 
barbarus”, som finnes på Riksmuseum och som nu förevisa¬ 
des. Det äldre namnet: Mus slriatus måste alltså upptagas 
i stället för M. barba rus. 
Sparrmans Mus pumilio (Vet. Akad. Hand!. 1784, p. 236, 
tab. 6) från södra Afrika, har nyligen af A. Wagner (Suppl. 
t. Schreber III, 435) blifvit ansedd såsom icke återfunnen, 
och W. har ansett det djur, som man vanligen kallat ”AL pu¬ 
milio Sp.” för en helt annan art, som visade högst betyd¬ 
liga olikheter med Sparrmans figur och beskrifning samt var 
vida större. Detta sednare är ganska sant, men det var svårt 
för W. att veta, att Sp. på anf. ställe beskrifvit en nyfödd 
unge, i stället för ett utbildadt djur, samt med uppgift att 
”det bär anseendet af att vara fullväxt.” Samma exemplar, 
som Sparrmann funnit och hemfört, finnes ännu, förvaradt i 
sprit på Riksmuseum, och är intet annat än en nyfödd 
unge af den vanliga M. pumilio (M. vittalus Wagn. 1. c.). 
Den liknar till storlek och teckning ganska nära Sparrmans 
figur, och dä huden, genom den flera gånger ombytta spri¬ 
tens åverkan, blifvit alldeles hvil , framstår den af de svarta 
håren bildade teckningen så mycket skarpare. Utan tvifvel 
har exemplaret redan då det beskrefs och afbiSdacles haft 
samma färg som nu. Bland Wahlbergs nyligen från Syd¬ 
afrika hemförda samlingar finnas ett par lika små ungar af 
samma djur, på hvilka huden dock ännu ej blifvit h v i t och 
som således hafva alldeles samma färg som de fullvuxna 
