124 
sökte gömma sig då de påträffades; ingen förmärktes sälla 
sig till motvärn. Om denna djurart hade man mycket att 
berätta. Så sade man att då de sednast, 1840 —1841, förelogo 
sin utvandring, hade de varit föregångna af en mängd grå 
skogsråttor, hvilka blefvo af Fjell mössen fördrifna, likasom 
de sjelfva förföljdes af en mängd Hermeliner, Ugglor och 
Hökar. Likaså sades, att deras tåg ske med obestämda mel¬ 
lantider. De hade tågat 1822—1823, 1835 och 1840 och 
man trodde sig ha observerat, att då deras tåg ställes åt 
nordost de blifva länge borta, men då de tåga mot sydvest, 
”de komma snart åter.” Under sina tåg yngla de, och man 
ansåg dem ej hafva någon bestämd punkt, hvarifrån de ut- 
ginge, utan skulle hela deras lif bestå i ett upphörligt stry¬ 
kande fram och tillbaka. 
Hypudceus agrestis förekom mycket allmän, såväl i grann¬ 
skapet af fjellen, som äfven högt upp på dessa, långt in i 
snöregionen. Af alla råttarterna träffades denna högst upp. 
Från Alkavare hemfördes d. 23 Juli ett exemplar som var 
särdeles ljust till färgen, och hade halfvuxna ungar. 
Hypudceus medius är allmän, särdeles i Dalarna vid 
fjellens fot. Dess lefnadssätl är lika med föregående arts och 
båda hjelpas åt att förstöra de små åkertegar, som nybyg¬ 
garna uppodlat. På sjelfva fjellen har jag ej funnit denna art. 
Hypudceus amphibius sågs här och der vid elf var och 
sjöar. Ett exemplar, utmärkt för sina stora krokiga klor, 
hemfördes. 
Hypudceus glareola förekom i skogsregionen närmare fjellen. 
Hypudceus rufocanus . Af de sex exemplar som ertap- 
pades, hade trenne blifvit om vintern funna i en granstubbe, 
der de lå^o döda. De andra tre fångades dels i boningsrum- 
O O O 
men vid Quickjock, dels i Bagarestugan i Arjeploug. De 
voro väl bekanta för folket. 
Af Ccistor fiber finnas numera få exemplar. Landets 
befolkande och invånarnes utrotningsbegär hafva kommit detta 
djur 
