222 
lande visar sig här, som nästan öfverallt, att ett stort genus, 
bestående af ytterst närslägtade och lika bildade arter, om- 
gifves af en mängd andra, något afvikande, som, ifall de 
skiljas från hufvudgenus, måste bilda nästan lika många släg- 
ten som arter. Rättast borde de kanhända uppföras såsom 
bihang vid hufvudgenus, såsom skett uti fortsättningen af Meth. 
Öfversigt af Pecora, i Vet. Ak. Handl. 1845, med de arter 
som sluta sig intill de egentliga Gazellerna. Af de derstädes 
uppräknade, hafva A. saiga, cervicapra, Hodgsoni och fur- 
cata redan förut erhållit egna slägtnamn. För A. euchore 
föreslås der slägtnamnet Antidorcas och för Ant. melampus 
Licht., namnet Mpyceros , dock utan att såsom genus utfö¬ 
ras. Det kan här anmärkas, att just detta slägte, Mpyceros , 
synes vara det enda, som med skäl kunde bibehållas såsom 
eget slägte, jemte det der uppförda Dicranoceros . 
9. Ny svensk fogel. — Hr Sundevall förevisade åt¬ 
skilliga exemplar af Muscicapa collaris Bst. (M. albicollis 
Tem.) hvilka Conservatorn Meves hemfört från Gottland. Hr 
Meves hade först träffat en fullt utbildad hane af denna art 
uti en fogelsamling från Gottland, här i Stockholm, och se¬ 
dan, under ett besök på nämde ö, i sednare hälften af 
Augusti månad, funnit, att den alldeles icke är sällsynt der¬ 
städes, men att den blifvit förvexlad med M. atricapilla. Hr 
M. hade ej der påträffat något enda exemplar af denna sed¬ 
nare art, hvarföre det kan synas tvifvelaktigt huruvida den¬ 
samma finnes derstädes. Emellertid inträffade hans vistande 
på ön så sent, att samtliga exemplaren af båda formerna 
då redan fått höstfärgen, uti hvilken honarna och ungarna 
svårligen och hanarna ej lätt på afstånd kunna igenkännas så¬ 
som hörande till den ena eller andra af dem; hvarföre frå¬ 
gan ännu kan anses oafgjord. 
Denna fogels allmänna förekommande så nordligt är nog 
märkvärdigt. Den säges redan vara sällsynt i mellersta de- 
i 
