312 
låns innersta kindtanden af samma djurart, funnen i en annan 
mosse. Anländ till Lund, jemförde jag nu allt livad jag hade 
af björnben ur Skånes torfmossar, med de cranier af nu Ief- 
vande björnar, som finnas i museum till ett betydligt antal. 
Jag fann genast, att alla de fossila tänderna voro vida större 
än de största af våra nu Iefvande. Derefler jemförde jag dem 
med några tänder af Ursus spelceus, som jag fått i Berlin 
1828, och som sitta uti kalktuff ur en bengrotta. Med dessa 
öfverensstämma de, så att jag ej kan betvilla det de tillhöra 
samma art. 
Sedan denna upptäckt var gjord, började jag något när¬ 
mare jemföra alla våra fossila torfmossben, med dem som 
finnas i bengrottorna i Tyskland o. s. v. och jag fann snart, 
att vi uti våra torfmossar redan funnit en stor del af de 
djur, som finnas i Tyska bengrottor, och som nemligen kunna 
förekomma i torfmossarna, d. v. s. med undantag af de större 
och mindre rofdjuren utom björnen o. s. v. Så hafva vi re¬ 
dan fossila hästen (äfven under Jären), fossila renen, fossila 
hjorten, råbocken, eigen — alla större än de nu Iefvande 
arter, som stå dem närmast; äfvensom Bos primigenicis, Bos 
Bison priscus och Emys lutaria. 
Det som torde mest förtjena uppmärksamhet är, att allt 
hvad vi finna under Jären har legat der från årtusenden och 
har lefvat samtidigt . Jären (den stora grusvallen) har på 
en gång kastats öfver dem. Det är ett sigill, som blifvit 
satt på archivet och som först i sednare åren blifvit öppnadf. 
Under sigillet i samma archiv, hvari ben ligga af Tyska 
grottdjur , ligga äfven jagt vapen och andra redskap af landets 
äldsta invånare. Jag har nu för mig en hel, liten, samling 
deraf, bestående af pilar, af flinta och ben, jagtlansar o.s.v. 
Det kan nu mera icke vara något tvifvel, att ju de menniskor, 
efter hvilka man träffat ben i Tyska bengrottor bland ben af 
så kallade antediluvianska djur, lefvat samtidigt med dessa djur”. 
