ning mhemtat, och att han haft så mycket större skäl att anse 
den riktig, som den befunnits stå i det närmaste sammanhang 
med utvecklingen af hjernloberne. Ref. får dock tillägga, att 
han redan vid Naturforskaremötet i Christiania år 4 844 yt¬ 
trat den åsigt, att i uppställningen flera öfvergångsklasser 
emellan de redan framställda torde påkallas, men att deras 
uppgörande fordrar högst grannlaga och måhända äfven vid¬ 
sträckta undersökningar. Sålunda hafva de folk, som Dief- 
fenbach (Travels in New Zealand, London 4 843) kallar »True 
Polynesians», ochanser för en afart af Malayerne, nära fyrkan¬ 
tiga hufvudskålar, som icke äro korta, men deremot höga med 
stora tubera parietalia. De bilda en öfvergång från brachy- 
cephalae till dolichocephalse, men stå de förra närmast. 
En god indelning af craniiformerna kan möjligen uppgö¬ 
ras efter den af Förf. föreslagna tillämpningen af rummets 
tre dimensioner, om den rätt utföres. Men deri synes dock 
ej Förf. hafva lyckats, då han förvexlat ansigtet med den 
egentliga hufvudskålen Han yttrar sålunda på ett ställe, att 
man igenkänner «die Formen der Hoch Schädel »; på den ovala 
ansiktsformen af Yest- och Svd-Europeerne, äfvensom Vest- 
och Svd-Asiaterne ända till Indien. Det är dock en allmänt 
o 
känd sak, att denna ovala ansigtsform tillhör likaväl de långa 
ovala, som de korta fyrkantiga och de runda hufvudskålarna. 
Ehuru vackert det låter, att hafva en hög hufvudskål efter 
«urbilden af Apollo di Belvedere», så tror Ref. dock, att vi 
måste erkänna verkliga förhållandet, att nemligen Skandina- 
vernes, Normannernes, Ratavernes och Germanernes med flere 
Vest- och Sydeuropeiska, så väl som Vest- och Sydasiatiska 
folkslags hufvudskålar äro långa ovala, ej höga , utan ofta 
tvertom, ganska låga. Detta hindrar dock ej att ansigtet 
framställer en vacker oval. Anatomien lär oss nemligen, att 
endast en liten del af hjernskålen, eller den egentliga hufvud- 
skålen, ingår i ansigtsbildningen och formerar pannan; allt 
hvad som ligger under ögonbrynen hör till ansigtet och kä¬ 
karna, ej till hufvudskålen. Om främre hjernloberne äro väl 
