Taga vi i öf vervägande hvad som föregår då en svafla 
behandlas med en upplöst syrebasis, t. ex. kali, så visar sig, 
att en del af svaflans radikal utbyter med kalit syre mot 
svafvel, så att tillräckligt svafvelkalium uppkommer att mätta 
det öfriga af svaflan. Den bildade syresyran förenas med 
oförändradt kali, och lösningen håller en blandning, stundom 
väl också en förening, af ett syresalt och ett svafvelsalt, men 
alltid i ett sådant förhållande, att det ser ut som hade svre- 
basen och svaflan, utan inbördes förändring, ingått förening. 
Man kan, i de flesta fall, ur upplösningen utfälla svaflan till 
oförändrad vigt, ehuru det gifves flera sätt att på direkt väg 
afskilja syresaltet. 
Gå vi till sjelfva kolsvaflans förhållande till kali i vat¬ 
ten, så blir detta alldeles detsamma, man får kolsyradt kali 
och kolsvafladt svafvelkalium, men verkan går högst långsamt 
om icke kalilösningen är mycket koncentrerad. Gå vi deri- 
från till förhållandet af kalihydrat med öfverskott af kolsvafla 
i alkohol, så visar sig den skillnad, att en del af sjelfva al- 
koholn dervid förbytes till etvloxid; men dervid inträffar in¬ 
tet i öfrigt, som talar för att kolsvaflan dervid följer andra 
lagar, än de för svaflor vanliga, d. ä. att icke ett kolsyradt 
syresalt och ett kolsvafladt svafvelsalt bildas, men dessa ingå 
med hvarandra den kemiska förening, som vi kallat kolsvaf¬ 
ladt etvloxid-kali. 
Efter den åsigt denna benämning innebär, består detta 
. // . " 
salt, om Ae betyder etyloxid, af KC + AeC; men om saltet 
innehåller 3 gånger så många atomer af de enkla grundäm¬ 
nena, så består det, utan rubbning i deras relativa antal, af 
• •o • • • t 11 / 1 f 
(KC + AeC)+ 2 (KC + AeC), hvari sammansättningen följer de 
vanliga lagarne och blir normal, och då man af analysens 
resultat skall bedömma den rationella sammansättningen, så 
är det väl allt skäl att föredraga den, som instämmer med 
vanliga föreningslagar, framför en sådan, som från dessa gör 
ett undantag. 
