61 
att låta dem under strykningen hvila på grofva parallelipipe- 
diska stycken af mjukt jern, hvars nedra delar voro med 
starka magnetstänger förenade. Alla efterföljande försök äro 
derföre på detta sätt anställda. Erinrande mig tillika de i 
Januari-sammankomsten förra året meddelade försök, enligt hvilka 
en hästsko-magnets bärningsförmåga väsendtligen beror af an¬ 
karets form och tilltager, när ankarets längd till en viss grad 
förminskas, har jag undersökt och funnit, att något analogt 
äfven härvid eger rum, ehuru variationerna, beroende af an¬ 
karets form, > på långt när icke äro så betydliga, som hos bär- 
ningsförmågan. 
Efterföljande försök äro verkställda med: 
(A) en stålstång af 140 millimeters längd och 1 4 ww -,2 
tjocklek. 
(B) en stål-lamell af QoO m ' m - längd och tjocklek. 
Tiden för 10 oscillationer observerades, hvarefter magne- 
tiseringen efter samma metod förnyades, ända till dess att 40 
förnyade strykningar på hvarje sida icke uti oscillationstiden 
åstadkommo någon förminskning. Den begagnade hästskomagne- 
tens bärningsförmåga var något mer än 10 kilogrammer. 
Oscillationstiderna för (A). 
1. Magnetisering enligt Scoresby med ett ankare, bestående 
af en lamell utaf mjukt jern af 54 m>,w ',i längd 17 mm - 
bredd 4 m7W -,i tjocklek. När ankaret fästades så att dess 
längd-riktning förenade hästsko-magnetens poler, hvarige- 
nom ankarets båda ändar skjöto utom polerna, erhölls 
oscillationstiden t — 9 
När ankaret fästades på tvären d. v. s. så, att dess bredd¬ 
riktning förenade polerna, blef t— 94". 
3. Magnetisering enligt den Duhamelska metoden. De stry¬ 
kande stålmagneterna bestodo hvardera af 3 förenade stän¬ 
ger, hvilka blifvit magnetiserade till full mättning med 
samma batteri, som blifvit begagnadt till hästskons magne¬ 
tisering. t =; 91 ". 
