93 
och i mindre stycken, t. ex. en tum stora, med saltsyra, 
vid vanlig temperatur eller med användande af värme. Genom 
detta behandlingssätt, som visserligen fordrar någon omgång, 
men dock är ett förträffligt igenkänningsmedel, uppspåras ofta 
sanningen, då den på andra vägar ej står att finna. Många 
af våra s. k. grönstenar hafva härigenom visat sig tillhöra 
dels serpentinfelsen, dels hypersthenfelsen och den varietet 
deraf, som fått namn af diabas. Uti den förra utdrages ur 
serpentinen den mörka jernfärgen mer eller mindre och en 
gröngrå eller hvitgrå grund massa återstår, i h vilken de in ¬ 
bäddade augit- eller uralitkristallerna nu så mycket tydligare 
framträda med nästan oförändrad färg. I den sednare eller 
diabasen utdrages äfvenledes den mörkgröna färgen ur den 
inblandade jordformiga chloriten (grünerde) , hvars finskuppiga, 
\ 
något sidenglänsande, partier nu framsticka med grönhvit eller 
rent hvit färg. Detsamma gäller äfven till en del om de i 
doleriten och hypersthenfelsen förekommande olivinkornen. De 
inväxta labradorkrystallerna blifva på ytan mer och mindre 
angripna och få ett matt utseende, oligoklasen bibehåller sin 
färg och ^ans, men anorthiten blir djupt anfrätt, matt och 
jordfornng. Ur hornblende eller augit med dess varieteter 
utlösas visserligen äfven på detta sätt deras mörkgröna färg 
något litet, ur den förra något lättare, men de bibehålla dock 
i det närmaste sin glans och färg oförändrade. 
Genom bestämmandet af den vigtsförlust, som åtskilliga 
af dessa bergarter lida genom glödgning, erhåller man ofta 
en bekräftelse på de iakttagelser, som genom föregående för¬ 
sök blifvit gjorda. Så t. ex. förlora våra serpentinfelser i 
glödgning ända till 6,86 procent vatten, diabasen från 1,31 
till 3,75 procent (härrörande af inblandad chlorit) doleriten 
och basalten från 1,26 till 5,78 procent vatten (härrörande af 
någon inblandad zeolithart). 
Förf. anser de i Sverige förekommande hithörande berg¬ 
arter kunna hänföras till någon af följande arter. 
