Tartrylsyrad antimonoxid-ammoniumoxid kan kristalli¬ 
sera med åtminstone tvenne olika vattenhalter. Då en kon¬ 
centrerad lösning lemnas att afdunsta antingen frivilligt eller 
vid +50° —60° afsätta sig stora vackra kristaller af samma 
form som kräkvinsten; ett annat salt erhålles i form af kri¬ 
stallmjöl då en dylik lösning under omröring afkyles i en 
köldblandning, och samma salt bildas äfven stundom genom 
frivillig afdunstning antingen ensamt eller blandadt med före¬ 
gående. Det bildar då stora, fyrsidiga, platta prismer, som 
med mycken lätthet vittra i luften. 
Det med kalisaltet lika kristalliserade saltet håller en 
atom vatten; det vittrar småningom i torr luft och förlorar 
dervid äfvensom vid +70°—80° 3.03, 3.13, 3.21 proc. vatten; 
mot \ at. svara 2.81 proc. Öfverskottet i de funna talen härrör 
sannolikt från, i de krossade och mellan sugpapper ut.prässade 
kristallerna, mekaniskt inneslutet vatten. Genom upphettning 
vid +100° i en ström af torr luft utdrifvas ytterligare 2 
atomer vatten, så att totalförlusten vid denna temperatur blir 
8.43, hvarefter saltet är ND 4 C 4 H 2 0 4 + SbC 4 IP0 4 . Emot livad 
såväl Büchner som Dumas och Piria uppgifvit kan saltet upp¬ 
hettas öfver +200° utan att gifva från sig ammoniak, hvil¬ 
ket sker först då saltet af upphettningen börjar blifva brunt. 
Jag har pröfvat på ammoniak med ett fuktadt georginpapper; 
troligen hafva de begagnat någon flvgtig syra och denna ger 
oriktigt resultat då vattengas bortgår ur profvet. Analysen 
har gifvit för det kristalliserade saltet 
väte.2.88 räknadt 2.81 
antimonoxid . . . 47.37 » 47.80. 
Det med annan vattenhalt anskjutna saltet förlorade vid 
+ 100°, det pulverformiga 15.06, det i stora kristaller afsatta 
\ 5.42 proc. vatten; det torkade saltet gaf svafvelantimon svarande 
mot 50.42 antimonoxid. Detta antvder en vattenhalt hos 
o 
saltet af 5 atomer, utom hvilka vid +100° genom syrans 
metamorfos ännu en atom vatten bortgår; härefter beräknade 
skulle förlusten vid +4 00° vara 15.15, och det torkade sal- 
