I 
— 240 — 
Båda de uranhaltiga mineralierna, hvaraf likväl det sed- 
nast anförda förekommer uti en något större mängd än det 
förra, anträffas merendels uti ett något förvittradt tillstånd. 
Är vittringcn fullständig, så är den Niob-pelopsyrade uran- 
mariganoxidulen förvandlad till en blekgul massa, under det 
att Pechblendet är mera höggult. Det sednare består då huf- 
vudsakligen af uranoxidhydrat. Stundom finjier man på detta 
sätt metamorphoserade kristaller af Pechblende , hvilka full¬ 
komligt bibehållit deras form. 
3. Guldförande bildningar i Syd Amerika. — 
Ilr Pedro Nisser, bosatt i provinsen Antioquia, hade till Se¬ 
kreteraren insändt ett meddelande, hvarur Hr Erdmanm före¬ 
drog följande: 
Provinsen Antioquia har sitt läge mellan Magdalena- och 
Atratofloderne och upptager en betydlig del af Caucadalen 
och de större dalgångarne Nechi och Samana. Den genom- 
skäres af ett stort antal höga bergsträckningar af mellan 5000 
och 9000 fots höjd öfver hafvet, hvilka utgöra de nordliga¬ 
ste utlöparne af Andiska bergskedjan. Trenne högslätter af 
få qvadratmils vidd träffas inom provinsen. Granit och Sye¬ 
nit bilda de högre bergsträckningarnas massa, då deremot 
gneiss och glimmerskiffer trälfas i de djupare dalarne. 
Guldets sätt att förekomma inom provinsen är tvåfaldigt, 
antingen i lösa jordlager i så kallade »Seifengebirge» eller i 
fast klyft. Af första slaget anför Hr Nisser följande guldfö¬ 
rande terränger. 
Den högst belägna och betydligaste af dem är belägen 
emellan östra Cauca Cordilleran och begsträckan vid Nechi- 
dalgångens vestra sida, 9100 fot öfver hafvet och fick af 
Spanjorerne namnet »Valle de Osos». Det guldförande dilu- 
viallagret, som är ända till 70 fot mägtigt, hvilar på vittrad 
syenit och guldet förekommer såsom små tunna lameller, 
hvari guldhalten är 22,81 karat. 
