270 
nidulantia, poro pertusa, ascos sporis quattuor refertos e pariete in 
centrum spectantes nec non fila paraphysoidea 1. (in diversis indi- 
viduis) antheridia excipientia. 
Slägtena Sarcophycus och Durvillcea skiljas endast ge¬ 
nom två kännetecken, neml. 4:o deruti, att thallus hos Dur¬ 
villcea, ehuru i yngre tillstånd alldeles icke, dock med till¬ 
tagande ålder inuti blir lacunoso-inflatus; och 2:do derigenom, 
att densamma hos Durvillcea är palmati-fissus, hos Sarcophy¬ 
cus åter pinnatus; d. v. s. i afseende på thalli utveckling står 
Durvillcea i samma förhållande till Sarcophycus som Laminar ia 
digitata eller L. pallida till L. buccinalis eller L. radiata. 
Hvad de tvenne förstnämda, neml. L. digitata och L. pallida 
angår, så äro de i yngre tillstånd (6 —12 tum långa) alldeles 
odelade, men blifva slutligen palmati-fissa på det sätt, att 
thallus uppflikas från toppen mot basen. Att saken äfven 
hos Dui'villcea sålunda försiggår vågar jag ingalunda påstå. 
Det minsta exemplar jag eger af Durvillcea är £ finger långt. 
Stipes är hos detsamma temligen utvecklad och direkte från 
spetsen af denna utskjuta 5 enkla flikar. Det ser derföre 
verkligen så ut som om en uppflikning af thallus ingalunda 
kunde komma i fråga; segmenta måste direkte utvexa, hvil¬ 
ket också större och normalt utvecklade exemplar synas be¬ 
styrka, ehuru yngre, ännu icke lacunoso-inflata (Halymenia 
incurvata v. Suhr.), i hög grad erinra om thalli uppflikning 
hos Laminariß digitata. Utvecklingssättet blir dock hos båda 
slägtena högst olikt, och att just detta bör i främsta rummet 
afses vid uppgörandet af slägtkarakterer i allmänhet, derom 
är jag så mycket fastare öfvertygad, som den dag ej torde 
vara långt aflägsen, då inom hvarje familj bland Phyceerne 
slägtbyggnaden skall uppföras på den enda vetenskapliga 
grundvalen — den morphologiska utvecklingens, i stället för 
att, såsom nu oftast sker, fotas på — celluler. Hvarthän 
detta senare slutligen skall leda, kunna Kützings arbeten intyga. 
Uti Archives du Muséum tom. II. har Decaisne gifvit en 
förträfflig analys af Durvillcece fructification. Likväl undföll 
i 
