pestris , inplanteradt den 3 maj 1 träd, med svampsår å två grenar ned 
till, eljest till utseendet friskt. — TJlmus effusa, inplanterad den 3 
maj 1 planta med 3 sjukdomshärdar å undre delen af stammen. 
Något senare, den 15 maj, inplanterades jämväl i försöksgården 
5 friska almplantor, härstammande från ofvan omtalade rena trädskola, 
i afsikt att pröfva, huru länge dessa plantor skulle kunna stå rena. 
Den 25 april 1906 undersöktes samtliga dessa plantor noga. Därvid 
befanns följande. Ulmus montana exoniensis: de mindre, förra året 
sårbärande plantorna nu nästan fullständigt döda, med talrika, från 
förra året kvarvarande, svarta sår i riklig mängd; de under sista som¬ 
maren utvuxna, då till utseendet friska grenarne nu besatta med tal¬ 
rika, nya, svarta sår; de äldsta, döda grenpartierna jåmväl med tal¬ 
rika, röda Nectria-vårtor; de två största plantorna, hvilka förra som¬ 
maren ingåfvo hopp om tillfrisknande, nu till största delen döda, med 
talrika, svarta sår; de gamla, döda grenarne också med Nectria-vårtor; 
nedtill på dessa plantor enstaka, nya årsskott, men också dessa i 
begrepp att sjukna. — U. montana: plantorna mycket dåliga med 
stora, svarta sår; på flera exemplar barken uppsprucken på längden. 
— U. campestris: trädet nästan fullständigt dödt, med talrika, svarta 
sår på undre grenar och röda Nectria-vårtor på de öfre, längst döda. 
— U. effusa: hela plantan död, öfvertäckt af talrika, svarta sår; på 
de äldre grenpartierna äfven Nectria-vårtor. 
Samtidigt blefvo äfven de 5, i försöksgården inflyttade, friska alm- 
plantorna undersökta. Därvid befanns, att nya, svarta svampsår före- 
kommo å de yngsta grenarne af samtliga plantor. Dessa plantor hade 
uppenbarligen, efter det de den 15 maj föregående vår inplanterades 
i försöksgården, blifvit smittade från de kort förut dit inflyttade, när¬ 
stående, sjuka plantorna. 
Sammanställer man dessa iakttagelser i det fria med resultaten 
vid de förut beskrifna infektionsförsöken inom hus, så kan man väl 
sluta sig till, på hvilken väg svampen vinner inträde i värdplantan. 
Det är uppenbart, att infartsvägen går genom det späda,, gröna , på 
våren framskjutande årsskottet förmedelst de samtidigt mognande, lätt 
groende konidier, som fastnat å dess yta. Efter försiggången infek¬ 
tion lefver svampen lång tid förborgad i skottets inre, ända till nästa 
vår,'då den i april eller maj träder fram med öppna konidiesår. Den 
unga grenen är nu antingen helt eller delvis död. Den döda grenen 
faller emellertid ej till marken omedelbart, utan sitter kvar på trädet 
åtminstone ett år. Länge ser man döda grenar med talrika, svarta 
konidiesamlingar. Sådana förekomma långt fram på nästa år. 
Under denna andra vår träffar man också nästan undantagslöst å 
de sedan ett år tillbaka döda grenpartierna röda Nectria-vårtor. Det 
är ingalunda otänkbart, att dessa vårtor utgöra ett fortsättningsstadium 
af konidiesvampen. Huruvida så verkligen är förhållandet eller om 
Nectrian är en alldeles själfständig svampart, låter sig afgöra allenast 
