53 
culi antennarum superiorum tertii , laminaque inter pedes ultimi 
paris thoracicos stibovali, sex armata aculeis rectis insignitur. 
ANCHIALUS TYPICUS KR. 1 ). 
Af dette Dyr bar jeg kun seet to Exemplarer, fangede i 
det tropiske Atlanterhav, 14" nord for Linien. 
Størrelsen udgjør kun mellem tre og fire Linier. 
Farven er endeel mørkere end hos de fleste Mysiser, og 
falder i det Rodligtbrune '-); tillige besidde Integumenterne større 
Haardhed, hvorfor ogsaa Omridsene blive skarpere og be- 
stemtere, ja endog vise en eiendommelig Stivhed, hvad enten 
det hele Dyr eller en enkelt Deel af dette betragtes, hvilken 
gjengivet i en Afbildning vilde synes unaturlig, og som vist- 
nok maa betragtes som noget karakteristisk for nærværende 
Form. 
Rygskjoldet (tab. II, fig. 7, a), som udgjør heuimod 
| af Totallængden, besidder intet egentligt Pandehorn, men 
bøier si«; kun ud mellem Oinene til en kort, pladeagtig, i 
Enden bredt afrundet Fremragning, ligesom hos adskillige 
Mvsisarter. Afvigende fra Mysisslægten er Rygskjoldet der- 
imod i den Henseende, at dets bageste Rand slet ikke 
er indbøiet paa Midten af Rygfladen, ja snarere er 
svagt udbøiet eller konvex, og at det ganske be- 
dækker hele Cephalothorax. 
Øinene ere temmelig smaa (deres Længde udgjør kun 
omtrent Halvdelen af de overste Føleres Skafts Længde), og 
udmærke sig ved en bruunguul Farve, idet de ganske savne 
sort Pigment (selv hos fuldkomment vel konserverede Exem- 
plarer). Formen er kort og bredt ægdannet, næsten med 
Tilnærmelse til det Kugledannede. Oiestilken forsvinder 
næsten ganske, eller er dog særdeles kort. Den af Glas- 
l ) Slægtsnavnet efter "Jv^UXoq, en Phaiaker (Odyss. VIII, 112). 
- ) Saadanne sorte Stjerner, som regelmæssigt synes at forekomme 
hos alle egentlige Mysiser, savnes her. 
