125 
finde vi ogsaa derved den morphologiske Væsenlied udelukket, 
og vi blive vaer, at det næsten blot Glossologiske faaer et 
Stænk af den for Tidsalderen ikke fremmede teleologiske 
Side af Physiologien. Men forholder det sig nu som her an- 
tydet, saa tør jeg vel sige, at aculeus pag. 50 aldeles ikke 
er det Samme som aculeus pag. 110, at Link ikke har for- 
staaet dette, og at hans paa Vildfarelse grundede Beskyldning 
ligeledes er vildfarende. 
Vi kunne da altsaa frit gaae ud fra, at Linné har be- 
tegnet Tornen hos Stikkelsbærbusken som en Barktorn, acu- 
leus, ikke som en Vedtorn, spina, og skulle nu see, hvorledes 
hans Eftermænd have seet Tingen. I Forbigaaende være det 
sære Tilfælde erindret, at medens der i Botaniken neppe 
gives et Spørgsmaal af et saadant Omfang, som det fore- 
liggende, selv hvor ringe dette end kan siges at være, uden 
at der jo desangaaende har fundet en virkelig Strid Sted, 
saa ere Meningerne om denne Art af Torn neppe nogensinde 
drøftede mellem Tvende. Hver har sagt Sit uden at bryde 
sig om Andres. Kun i et enkelt Tilfælde har en Forfatter, 
Kutzing, været i Strid og gaaet paa Akkord med sig selv 
paa en Maade, der synes at godtgjøre, at ogsaa løs Tale er 
en Fjende af Botaniken 1 '). 
De, der have skrevet om Ribes Grossularia, have næsten 
altid omtalt Tornene. Forfatternes Antal er altsaa over- 
ordentlig stort, og jeg maa indskrænke mig til at træffe et 
ganske lille Udvalg. 
1789. A. L. Jussieu : Genera plantarum, pag. 310. Frutices, 
alii inermes, alii spinosi spinis simplicibus aut partitis, 
quibus axillares gemmæ ramulorum squamosæ; folia al- 
terna in spinescentibus pariter axillaria. 
1797. Borckhausen: Botanisches Worterbuch , pag. 349. 
Stachel, aculeus, ein Nebentheil oder Waffe bei Pflanzen, 
eine stechende Hervorragung, die aus der Rinde entspringt 
°) Kutzing skrev 1844: Die Sophisten und Dialektiker, die ge- 
fahrlichsten Feinde der wissenschaftlichen Botanik. 
