138 ' 
et Sted, der for mig ganske tager sig ud som Forbillede for 
Decandolle's saa meget senere komparative Udvikling — saa 
finde vi hos Linné en meget mere talende Yttring, der ikke 
blot for Tilfældet, men ogsaa i Almindelighed synes at godt- 
gjøre, at hans morphologiske Indsigt ikke var ringere end de 
nævnte Forfatteres. Det er den ganske lille Bemærkning, 
der ledsager Diagnosen af Ribes cynosbati (Sp. pi. ed. 2. 
pag. 292) : aculeus instar spinæ sub alis , som her staaer 
mig for Øie. For mig siger den, at Linné paa det Bestem- 
teste kjendte Stedforholdets almindelige Betydning, og vidste 
at vurdere dets Anvendelighed for Sondringen af de tvende 
Tornformer. Men hvorfor havde Linné ikke almindeliggjort 
denne Kundskab til yderligere Begrundelse af Tornens Tve- 
artethed? Den Omstændighed, at der ligger 11 Aar mellem 
Phil. bot. og Sp. pi. ed. 2., kunde synes at begrunde en 
Forklaring, men jeg troer dog, at en saadan maa hentes af 
heelt andre Forhold, og navnlig af dette: Linné havde at 
udføre et stort Hverv, saa stort, som ingen Anden senere 
har magtet det, og han maatte derved i det Almindelige 
holde tilraade med den videregaaende singulære Indsigt, for 
ikke at forstyrre eller gjøre ufordøieligt det for Tiden abso- 
lut nødvendige fulde Hele, som det var hans Opgave at 
gjøre gjældende. Ved at vælge et enkelt sikkert Moment til 
derpaa at bygge Bestemmelsen, undgik han det Usikkre og 
Vaklende i en mangeleddet, mere deskriptiv Fremstilling, han 
blev færdig med Sagen , og Disciplen modtog noget Bestemt 
at holde sig til. Man vil maaskee bedre forstaae, at jeg har 
fattet Linné paa denne Viis, naar man sammenligner ham 
med, hvad man for denne Betragtning kunde kalde en Mod- 
sætning, med Robert Brown, der overalt, hvor han arbeidede, 
har ruttet med sin overordentlige Indsigt, men som kun for 
saa Faa var Andet end en uraadet Gaade, som aldrig gav 
nogen ledende og sammenknyttende Traad, og som af denne 
Grund, uagtet alt det Store, han udrettede eller pegede hen- 
imod, ikke fremkaldte Noget, der kunde lignes ved den Væk- 
kelse, der fulgte Linné. 
