146 
. 
regne 118 Aar tilbage for at træffe samme Opfattelse tydeli 
og klart fremsat af Linné. 
Vi finde da, at Linné 1737, i Hort. Cliffortianus pag. 157 
har givet Sagen fuldt færdig, navnligt saavidt den unge Plante, 
han havde for sig, kunde afgive et tilstrækkeligt Materiale. 
Han tegner Plantens vegetative Dele, og for Blomstens 
Vedkommende laaner han hos Plumier. Bladene beskrives 
saaledes: folia infima 4 simpliciter pinnata, quorum infima 
duo opposita, digit.o breviora, foliolis 4-5 paribus 18 ), tum duo 
folia conjugata, seu geminata ex eadem basi, spithamæa: 
singula pinnata, abrupta, impari quasi præmorso vel vix con- 
spicuo; petiolus communis brevissimus inarticulatus partialibus 
per harmoniam, sub divisione petioli communis prodit spina, 
jn quam terminatur quasi idem petiolus. Stipulæ duo fere 
spinosæ , sæpius deciduæ, alis adstant. 
Det vil sees, at her ikke tindes nogetsomhelst, der kunde 
lade os i Tvivl om, hvorledes Linné opfattede Forholdet, men 
tillige ville vi finde, at her er nok til at overtyde os om, at 
hans Opfattelse er den naturlige. 
Jeg sagde ovenfor, at man havde villet see fra 2, 3 til 
5 folia (Aut.), og jeg skal endnu tilføie, at Descourtilz (p. a. 
St. tab. 12) kun tegner et' eneste folium (Aut.) fra hver 
større Torn. Jeg har aldrig seet 1, 3 eller 5, men derimod 
altid kun 2, 4 eller 6, og altid parviis, per harmoniam, som 
Linné her kalder det. 
I den anførte Beskrivelse nævnte Linné kun eet Par 
foliol a primaria; men han havde som sagt kun seet en yngre 
Plante. Han har dog senere, 1748, seet ogsaa det andet 
Par, hvad der fremgaaer af Hort. Upsal. pag. 100, hvor han 
paa følgende Maade fuldstændiggjør Beskrivelsen i dette 
mindre væsentlige Punkt: costa brevissima promit quatuor 
(non duo) folia partialia pinnata, cum tenerior tantum duo 
ejusmodi folia producat, uti in figura H. Cliff, videre est. 
1 8 ) Man sammenligne hermed Decandolle, Mém. sur la fam. des 
Légum. pag. 119 og tab. 22, fig. 112. 
