DANMARKS HARPALINER 
VED UDGIVEREN 
JJe Angivelser om Harpalinernes Mundbygning, med hvilke 
jeg i min ældre Bearbeidelse var gaaet ud over mine For- 
gængere, ere hidtil kun lidet blevne benyttede. Tildeels har 
man ogsaa benægtet deres Rigtighed. Efterat have optaget 
disse Undersøgelser paany, i et langt større Omfang end 
tidligere, og med et langt bedre, Instrument, maa jeg dog ikke 
blot henstille, at hine Angivelser ere fuldkommen korrekte, 
men tillige, at Gruppens nu saa forfaldne indre systematiske 
Bygning i væsentlige Henseender ved dem kan ophjælpes. 
Hos Stenolophus havde jeg fremstillet en særegen Form 
af Kjæbernes Palpestykke (eller Kjæbepalpernes Stamme, 
stipes palpi maxillaris). Medens denne Deel af Kjæben nemlig 
hos de andre Harpaliner kun breder sig ud til Siden med en 
flad, stumpvinklet Udvidelse, forlænger den sig hos Steno- 
lophus forefter, og naaer ud over Palpens Rodled i Form af 
en stor og flad, spidsvinklet Tand. Endvidere angaves Kjæbe- 
fligene hos denne Slægt at være af en egen slank Bygning, 
den ydre Fligs Endeled forlænget og tilspidset, den indre 
Flig langt udtrukken i Spidsen, men kun svagt krummet ind- 
efter, med aaben, af en tynd Børsterække overspredt Kam. 
Denne Kjæbebygning, og skarpt begrændset i enhver af 
sine Eiendommeligheder, gjenfindes nu hos en Række af smaa 
Harpaliner, som ere spredte over den hele Jord, og ikke 
mindre spredte i de videnskabelige Systemer. Deres Hudskelet 
