151 
i Bunden enten netridset med smaa Masker, eller det er glat. 
I første Tilfælde ere de to forreste Fodpar hos Hannen ud- 
dannede til Hefteredskaber, i sidste Tilfælde derimod kun det 
første Fodpar. De pudeformige Bitunger ere som sædvanligt 
tæt belagte med tynde, rhomboidale Chitinskæl, som udefter 
mod Bitungernes Rande, og forefter mod deres Ender, grade- 
viis ved Forlængelse og Udtyndning af Skællenes Forhjørner 
omdannes til flade Torne eller korte Borster'). Den egentlige 
Stamme af Slægten Harpalus udsondrer sig nu derved, og 
har deri sit skarpeste Mærke, at en Række af stive, lange, 
fremadliggende Borster ere indplantede langs med Bitungernes 
ydre Rande (Danm. El. tab. IV, tig. o). Hos vore andre 
Slægter, ligesom hos alle Stenolophiner, fattes disse Børster 
aldeles. Derimod træffes de igjen hos den sydeuropæiske 
Slægt Aeinopus Latr., der forholder sig ganske paa samme 
Maade til Harpalus, som Daptus forholder sig til Stenolophus. 
Den er nemlig en Graveform, med tykt Hoved, høie Kinder 
med Antennerender osv. (Naturhist. Tidsskr. N. R. II, 363). 
Ogsaa Ditomus med sine Beslægtede er en Graveform, men 
af en anden Type end Aeinopus; Hudskelettet er kun hos de 
meget storhovedede Arter af Aristus let netridset, ellers 
*) En ogsaa paa de finere anatomiske Forhold indgaaende Frem- 
^tilling- af Karabtungens Bygning vilde være meget onskelig, 
men maa beroe til en anden Leilighed. Karakteristisk for den 
er det , at Tungestotten ligesom hos Dytiskerne og Gyrinerne 
træder frit frem som den saakaldte Ligula. medens den egentlige 
Tunges to Flige her have faaet Nara af Paraglossæ. I Spidsen 
og i Forhjernerne af Tungen (Ligula) findes smaa, runde Huller, 
som ved et i Dybden gaaende Ror staae i Forbindelse med 
Tungens indre, ikke chitiniserede Deel. Lignende Ror straale. 
tildeels knippeviis , fra det indre Rum i Hagens Sideflige ud 
mod Randene, og fra det Indre af Hagetanden ud mod dens 
Spidse, ligesom ogsaa fra det Indre af Kjæbernes Palpestykker 
ud mod Yderkanten. Denne videre Udbredelse paa Munddelene 
af disse Huller tilsteder ikke saa vel at tolke Hullerne i 
Tungen som Sæde for Sandsevorter : rimeligere er det . at de 
allesammen ere Kjertelaabninger. Maaskee gjælder det Samme 
ogsaa om en anden Slags , langt storre , runde Huller , som 
staae længere tilbage paa Ligula, sædvanligt i Antal af eet 
eller to Par. 
