159 
Der gives imidlertid en Omstændighed, som idetmindste 
for Tiden gjor det betænkeligt, at lade Diachromus uden 
videre gaae ind under Anisodactylus. Dens Hudskelet er 
nemlig ikke tydeligt retikuleret som hos vore andre Harpa- 
liner, et Forhold, den deler med to andre sydeuropæiske 
Arter af Gruppen, Harpalus oblongiusculus Dej. og Gyn- 
andromorphus etruscus Quens.; denne sidste staaer 
ogsaa i Behaaring, Tegning og Form overmaade nær ved 
Diachromus germanus. Ogsaa det Par Vandrebørster, der 
hos denne kommer til paa Forrvggen, og som ikke findes hos 
de to nysnævnte, ellers saa beslægtede Arter, fortjener under 
disse Omstændigheder at blive taget i Betragtning. Saalænge 
Gruppens systematiske Forhold altsaa ikke ere mere oplyste 
end nu for Tiden, kan man vel indtil videre lade Slægten 
blive staaende, skjondt den just ikke duer meget. 
1. Diachromus germanus L. 
Danm. El. 124. 1. 
De Exemplarer, jeg havde for mig, da jeg beskrev denne 
Harpalin som dansk, bleve i Aarene nogle og tredive fundne 
ved den saakaldte Gaasesø, tæt ved Stubbekjøbing. Hr. 
Consul E. Benzon har i nyere Tid gjentagne Gange søgt den 
i det hele hævede Dalstrog, af hvilket Gaasesøen endnu ud- 
gjør en meget dyb Deel. men uden nogensinde at kunne finde 
den igjen. Imidlertid blev den ogsaa opdaget paa Lolland 
af Hr. V. Bergsøe, som tidligt i Foraaret 1856 fandt et en- 
kelt Exemplar under en Steen paa en de skovklædte Bakker, 
som vende ud mod Lysemose Sø, Nord for Maribo. Under 
ganske lignende Forhold har jeg samlet den i den romerske 
Campagna, saa det synes, at dens egentlige Opholdssted er i 
aaben Skov og Krat, paa en planteklædt, ikke for tør og 
ikke for fugtig Bund, omtrent som det er Tilfældet med Bra- 
chinerne, om hvilke Diachromus jo ogsaa minder i flere Hen- 
seender ved sin særegne Kolorit og Behaaring. 
