164 
hvor Leer eller Sand ere fremherskende , og hvor de træffes 
i stor Mængde, saasom Harpalus anxius og discoideus, for 
ikke at tale om de allestedsnærværende Amarer og Calather. 
Endvidere er Skoven paa Store-Klint det eneste Sted i Dan- 
mark, hvor Harpalus seriepunctatus Gyll. synes at fore- 
komme i nogenlunde Antal, hvad nedenfor nærmere skal om- 
handles. At Ane horn enus elongatus Dej. i senere Aa- 
ringer har viist sig i stor Mængde paa Havstokken under 
Klinten, ligefra Liselund til Graaryg, hvor den søger Næring i 
de med Tangen opskyllede Smaadyr, er derimod mindre at 
ansee som et væsentligt Træk i Klintens Fauna, end i selve 
denne Arts Udbredelseshistorie hos os. Medens den nemlig 
i et noget længere tilbageliggende Tidsrum var saa sjelden 
ved vore Kyster, at den ganske var undsluppet mig, er den 
i senere Aar voxet saaledes i Antal og Udbredelse, at den 
af flere af mine Elever, især de Herrer Johannes Boye og 
Bergsøe, er bleven samlet i Mængde paa de samme Punkter 
af Bornholms Strandbredder, som jeg tidligere allermest havde 
gjennemstiL't, og hvor det neppe er tænkeligt, at den kunde 
være undgaaet min Opmærksomhed, hvis den dengang havde 
været anderledes tilstede der, end som ganske enkeltviis. I 
de sidste to Aar er den nu ogsaa blevet en af de i størst 
Mængde optrædende Karaber paa den hele Kystlinie fra 
Tromnæs ned til Gjedserodde, og har sagtens nu hjemme 
overalt i den lange Bugt mellem denne Odde og Hoie-Moen,- 
saavidt Forholdene ere den tjenlige. Det har mere end een 
Gang truffet sig, paa de mange Tog, jeg med Consul E. 
Benzon har gjort til forskjellige Punkter af denne Kyst, at 
vore Forhaabninger om et lønnende Udbytte skuffedes, medens 
Anchomenus elongatus alligevel overalt løb om i smaa Flokke 
fra den ene Tanghob til den anden. 
Noget anderledes stiller Sagen sig for Klintens Vedkom- 
mende med Hensyn til et Par Bembidier, nemlig B. sa.xa- 
tile Gyll. og B. bruunipes Dej. Om dem kan man vist- 
nok sige, at de paa Klinten have deres egentlige danske Hjem. 
B. saxatile har en spredt Forekomst paa mange af vore 
Kyster, men findes neppe nogetsteds saa stadigt, saa uldan- 
