168 
lyste Værelser, endog inde i vore større Byer. Det Samme 
er rimeligviis Tilfældet med H. griseus, men da den er Lunden 
til saa øde Steder, vil dens Nattefærd ikke være saa let at 
blive Vidne til. 
(Elytra maris nitida, feminæ opaciora). 
b. Tars i glabri. 
Elytra puncto interstitiali impressa. 
Farven paa Oversiden ofte metallisk, især hos Hannerne, 
men høist ubestandig, skiftende i Grønt, Blaat og Bronce. 
Bagfodderne slanke , tydeligt længere end Mellemfødderne, 
næstsidste Led forholdsviis lille. Arterne i Bygning og Leve- 
maade i Overgang mellem den foregaaende og efterfølgende 
Gruppe: Behaaring paa Oversiden endnu deelviis tilstede hos 
den første, men' allerede ganske forsvunden hos den næste, 
skjøndt meget nærstaaende Art ; den første Art et paa enhver 
Slags Bund forekommende Dyr, den tredie en Fælled- og 
Gruus-Art, med Tilbøielighed for høiere Egne. 
3. Harpalus æneus F. 
Damn. El. 131. 6- 
4. HARPALUS DISTINGUENDUS. 
Duftschm. Fn. Austr. III. 76- 80. — Carabus distinguenclus. 
Sortebrvnn, Oversiden metallisk forskjelligtfarvet; Dækvingerne 
nogne. — 4 — 5 Lin. 
Fra sortbenede Exemplarer af H. æneus adskiller denne 
for vor Fauna nye Art 'sig sikkert ved Dækvingernes Mangel 
paa Punkter og Behaaring langsmed Siderne. Antennernes 
Skaft og Spidsen af de to følgende Led røde. Forryggen 
meget lidt smallere bagtil, Siderne let indbuede ovenfor Bag- 
hjørnerne, som ere retvinklede; Rodgruberne flade, punkterede. 
Vingedækkerne med en svagt fremspringende Skuldertand, 
meget svagt indbugtede i Spidsen, Bugtens ydre Hjørne aldrig 
tandformigt, som det vel heller ikke altid er hos H. æneus, 
men det er dog selv hos Hannen af denne Art altid tydeligt 
mere fremspringende end det indvendige Hjørne. 
