169 
Denne Harpalus er i en stor Deel af Mellem- og Syd- 
europa næsten ligesaa hyppig som H. æneus, og forekommer 
der ofte sammen med denne og under ganske lignende Be- 
tingelser, ligesom den der afvexler paa samme Maade i Farve, 
med den Undtagelse, at Benene aldrig ere røde. At den 
ogsaa naaer op til Danmark, fremgaaer af flere Exemplarer, 
som jeg har fundet i Sandet paa Falsters Østkyst under 
Tromnæs og udenfor Bøtø. Jeg har endnu kun lire Exem- 
plarer, tre broncefarvede og et smukt mørkt azurblaat, alle 
Hunner. Hvorvidt der maatte være noget Eiendommeligt i 
de Farvenuancer, hvormed den optræder hos os, kan følgelig 
endnu ikke bestemmes. Derimod kan det vel allerede nu 
siges, at denne Harpalus afgiver et Exempel paa det Ud- 
bredelsesforhold, at et Dyr, som i sit Hovedhjem slet ikke 
er kræsen med visse Livsbetingelser, saasom i Valget af 
Jordbund, ikke saaledes tager tiltakke i Udkanterne af sin 
Udbredelseskreds, men her ligesom vender tilbage til sin 
Stammes egentlige Bund, og ikke kan nøies med nogen anden. 
5. Harpalus discoideus F. 
Danni. El. 133. 7. 
Udmærket fra de foregaaende Arter af denne Gruppe 
derved, at Metalfarven her er indskrænket til Hannen, og 
let kjendelig paa Forryggens udfladede, skarpt retvinklede 
Baghjørner, og den skarpt fremspringende Skuldertand. 
Den hører til de Harpaler, som ere udbredte over hele 
Landet, uden nogetsteds at optræde i ret store Masser, og 
er temmelig bunden til høie og tørre Steder, især inde i 
Landet. Dog kræver den ligesaalidt med Nødvendighed 
Sandbund som H. æneus, men tager ofte tiltakke med tør 
Leerbund, hvorimod den næsten aldrig forekommer i Enge, 
hvor H. æneus ofte sees i uendelig Mængde, men vel paa 
flade og grusede, endog temmelig fugtige Fælleder. 
B. Ab domen g l ab rum. 
Tarsi glabri. 
a. Prothoraæ posterius angustior, foveis basalibus crebrius punctat/'s. 
Elytra puncto interstitiali impressa. 
