170 
«. Mentum dente medio prominente. 
*Tarsi breviores, latiores, postici intermediis vix lon- 
giores, articulis 1-4 sensim decrescentibus. Color in 
mare æneus, in femina fuscus. 
6. Harpalus rubripes Duft. 
Danm. El. 134. 8. 
Denne prægtige, ved sin Farve i Forbindelse med Grube- 
rækken i Vingedækkernes syvende Striberum saa let kjende- 
lige Art udmærker sig ogsaa fra sine Beslægtede ved Kortheden 
af sine Fødder, især i Sammenligning med H. discoideus, fra 
hvilken den i Bygning og Levemaade gjør en Overgang til 
H. honestus i Slægtens næste Afdeling. Bagfødderne ere 
især hos Hunnen neppe længere end Mellemfødderne, og de 
lire første Led aftage saaledes gradeviis i Længde, at fjerde 
Led ikke danner nogen paafaldende Modsætning til de fore- 
gaaende. Denne Fodbygning antyder upaatvivleligt en lidet 
omkringstreifende Art. 
Den maa vedblivende ansees som en af vore sparsomt 
forekommende Arter, men til Gjengjæld er den meget ud- 
bredt, idetmindste paa Øerne. Den kræver ingenlunde med 
Nodvendighed Sandbund, men trives maaskee nok saa vel 
paa tor, noget gruset Leerbund, hvorimod den altid behøver 
solaabne , tørt og varmt liggende Steder. Nogle af mine 
skjønneste azurblaae Hanner har jeg samlet paa Leerskræn- 
terne ud mod Stranden i Phanefjord Skov paa Møen. Mange 
smukke Exemplarer ere samlede af Hr. Johannes Boye paa 
Bakkerne i Omegnen af Faaborg. Det mest glimrende 
grønne Exemplar, jeg har seet, er fundet paa Bornholm af 
Hr. Bergsøe. Den træffes endog af og til tæt ved Kjøben- 
havn, navnlig i den store Gruusgrav ved Jagtveien, og jeg 
har et Par Gange mødt den paa Stierne over Byens Glacis. 
Det synes imidlertid at gjælde om denne Harpalus, hvad der 
ogsaa finder Sted med andre, stærkt metalfarvede Karaber, 
saasom Pterostichus lepidus, at den kun paa meget varme 
og tørre Steder opnaaer sin høieste Farvepragt. 
