187 
3. STENOLOPHUS VESPERTINUS. 
Panz. Fn. Germ. 37. 18. — Carabus vespertinus. 
— - — 108. 8. — Carabus Ziegleri. 
iSbrt, Oversiden med blaat Metalskær, Antennernes Skaft og 
Benene bruungule; Forryggens Siderande og Baghjørner og Dæk- 
vingernes Rod og Sider gwdbrune; Forryggens Forvand indbuet. — 
2^— 3$ Lin. 
Mindre, især smallere, end de to foregaaende. Anten- 
nerne brune, kun Skaftet og Roden af de følgende Led 
lysere. Palperne blegbrune med lysere Spidser. Forryggen 
næsten af eens Brede og Længde, Rodgruberne store, flade, 
kraftigt punkterede. Dækvingerne smallere i Forhold til For- 
ryggen end hos de to foregaaende Arter, Skuldrene derfor 
mindre fremragende; Siderne næsten parallele, Spidserne svagt 
indbugtede ; Striberne temmelig dybe. Dækvingernes Farve 
noget ubestandig, eftersom den lysebrune Farve har større 
eller ringere Udbredelse. Der gives Exemplarer, hos hvilke 
kun de yderste Sidekanter ere brune, og andre, hos hvilke 
Dækvingerne ere heelt lysebrune, kun med en mørk Skygge 
i Midten. 
Udbredt over Syd- og Mellemeuropa. Hos os hist og 
her i det sydlige Sjælland og paa Falster. I Sommeren 1850 
var den den almindeligste Karab i den nordlige Deel af Sko- 
vene paa Falsters Østkyst, hvor jeg saae den løbe omkring 
overalt i Mængde i halvt udtørrede Mosehuller og Grøfter. 
I senere Aar fundet i Mængde af Hr. Joh. Boye ved den 
ovennævnte Dam i Ortved Skov. 
4. STENOLOPHUS ELEGANS DEJ. 
Danm. El. 150. 2. 
Udbredt ved Saltsøerne i Mellem- og Sydeuropa og ved 
Bredderne af Middelhavet, enkeltviis ved Englands Sydkyst. 
Den er i nyere Tid ikke gjenfunden hos os. Jeg skulde troe, 
at den tidligere Angivelse om dens Forekomst i Sandgraven 
ved Jagtveien ved Kjøbenhavn er grundet paa en mangelfuld 
Erindring hos Finderen; den er nemlig aldrig senere fundet 
paa dette meget undersøgte Sted, og jeg har senere i en 
