318 
afløbende Vandmasse bevæge sig ned i rindende Tilstand, 
naar midtages, hvad der falder ned ved tilfældige Aarsager, 
saasora Laviner. 
I Almindelighed inaa man jo fastholde, at lis, som lig- 
ger paa Landet, kun kan sættes i Bevægelse ved to Aar- 
sager, nemlig deels sin egen Tyngde, der bringer den til at 
glide ned ad de skraae Elvleier, den udfylder, deels Virknin- 
gen af Vandet, som gjennemtrænger den, og afvexlende fry- 
ser og atter fornyer sig, og derved udvider Massen og træu- 
ger den frem i den Retning, hvor der er mindst Modstand, 
altsaa ligeledes nedefter mod Jøkelens Ende, hvor for- 
skjelligt nu end denne Bevægelse forøvrigt nærmere lader sig 
forklare. Naar man nu betænker, at en af hine store Alpe- 
jøkler kun har et Opland paa lidet over 1 D Miil, og at 
Isen fra sin Dannelse af Snee paa de øverste Høider neppe 
har et Par Mile at tilbagelægge ned til Jøkelens nederste 
Rand, med et Fald af 6 til 8000 Fod, hvorimod en stor 
grønlandsk Iisfjord har et Opland af henved 1000 □ Mile, 
og Isen fra sin første Dannelse i det Indre af Landet har en 
Vei af 30, ja maaskee indtil 60 Mile at tilbagelægge, inden 
den naaer Fjorden, da bliver Heldningen her jo for Intet at 
regne imod Alpejøklernes, selv om man antog, at der 
midt i Grønland fandtes en Bjergkjede som den høieste paa 
Jorden. Der bliver da kun tilbage at antage, at den anden 
virkende Kraft er saameget desto stærkere, og at Isen i 
Dybden er gjennemskaaren af utallige Vandbeholdninger, som 
trænge den frem mod deres fælles Foreningspunkt , den op- 
rindelige Flodmunding, ud til Fjorden. I Virkeligheden bærer 
ogsaa den faste Landiis, betragtet fra Høiden omkring de 
store Iisfjorde, et hermed overeensstemmende Præg, idet kun 
den yderste Dal, gjennem hvilken den sænker sig ned i Fjor- 
den, har en antagelig Helduing. Men denne Dal er for Intet 
at regne i Forhold til Landisens Areal, og den er vel egent- 
lig ikke andet end den inderste Deel af selve den oprindelige 
Fjord, da Isen jo er over 1000 Fod tyk, og neppe rager 
100 Fod op over Vandskorpen med sin yderste Rand. Læn- 
gere tilbage frembyder Isen kun en eensartet, svagt hvælvet' 
