345 
begge med Unger, og i den ene ikke mindre end syv af 
temmelig ulige Størrelse. Begge Par havde taget gamle 
Musevaagereder i Besiddelse. Da jeg kun denne ene Gang 
har seet Skovhornuglen i Vendsyssel , kan den neppe fore- 
komme der hyppigt, og mindst ynglende. Grunden til, at 
de to Par fandtes i 1859, søger jeg i den samme Omstæn- 
dighed, som bragte Musevaagerne til at lægge usædvanligt 
mange Æg i dette Aar, nemlig at der forud for det gik et 
godt Oldenaar, hvoraf fulgte en stærk Formerelse af Mu- 
sene. Ungerne i Duundragt ere først hvidgule, senere graa- 
lige. Paa »Hornenes« Plads hæve to Duunduske sig. I 
den graalige Duundragt have Dunene paa Sidefjerenes Plads 
mørkere Tverstriber. I denne Dragt have Ungerne et snur- 
rigt Udseende. 
Sumphornuglen (Strix brachyotus) har jeg flere Gange 
truffet paa saadanne Aarstider, at jeg maa antage den for 
ynglende i Vendsyssel; men dens Rede har jeg ikke fundet. 
Som Steder, hvor jeg antager, at den yngler, om end maa- 
skee ikke aarligt , skal jeg anføre den store Vildmose, 
Orum Mose og en Hede ved Voergaard. Adskillige over- 
vintre i Skovene. Den 31te Januar 1855, altsaa midt i den 
strenge Vinter 1854 — 55, traf jeg saaledes paa en Klapjagt 
i Ulveskoven flere tilstede, hvoraf een blev skudt. 
Et stort Antal drager .over Vendsyssel til nordligere 
Ynglepladser. Herpaa fik jeg et Beviis den 25de Marts 
1855. Henimod Aften kjørte jeg fra Øst til Børglum Præste- 
gaard, hvor Veien paa en temmelig lang Strækning gaaer 
gjennem Hede. To Hunde, som fulgte med Vognen, strei- 
fede ind i Heden, hvorved det viste sig, at der med Mellem- 
rum af omtrent Hundrede til to Hundrede Alen laae Ugler 
spredte langs med Veien, paa en Strækning af vel en 
Fjerdingmiil. Skjondt kun Strimler af Heden nærmest 
Veien paa denne Maade bleve undersøgte, er det dog rime- 
ligt, at der ogsaa i andre Dele af den vidtudstrakte Hede 
