348 
Rørormenes Skaller udmærke sig altid ved Tilstede- 
værelsen af en Analaabning, medens Ormesnekkerne stedse 
ere forsynede med en Fosterskal, og altsaa lukkede; men da 
Fosterskallen kun sjelden findes bevaret, bliver dette Forhold 
kun af ringe praktisk Nytte ved Adskillelsen. 
Arterne af Slægten Ditrypa vare længe sammenblandede 
med Bloddyrslægten Dentalium , der ligeledes har en Anal- 
aabning; men førstnævnte Slægt adskilles derved, at Mun- 
dingen er noget sammensnøret. 
I Almindelighed bestaaer Rørormenes Skal af en mat 
kridtagtig Masse, der indvendig aldrig viser det glatte glind- 
sende Lag, som altid findes i Ormesnekkerne; hos nogle 
Arter er Skallen derimod dannet af en calcedonagtig, halv 
gjennemsigtig Masse, saasom hos Placostegus tridentatus J. 
C. Fabr., Placost. crystallinus Sassi, Ditrypa subulata Desh. 
og adskillige Arter af Spirorbis: et Forhold, jeg blandt Ver- 
meterne kun har iagttaget hos et ungt Fxemplar af Si- 
phonium gæderopi M. fra Middelhavet. 
Skulpturen er i Almindelighed temmelig afvigende fra 
Vermeternes. De tætstillede og meget regelmæssige ophoiede 
Længdelinier, der som oftest findes hos disse, ere hos Rør- 
ormene meget utydelige. Imidlertid sees hos flere Arter af Spir- 
orbis en Skulptur, der neppe kan adskilles fra Vermeternes: 
saaledes hos Sp. granulatus, sammenholdt med Yerm. varians 
d"Orb. Hos en Mængde Rororme findes nogle mindre Kjole 
paa Siderne af Skallen og en skarp Rycrkjol, som undertiden 
fortil over Mundingen løber ud i en Tand eller et Horn : et 
Forhold , der blandt Vermeterne kun træffes hos enkelte 
Arter af Slægten Siphonium. 
Tilvæxtstriberne ere næsten ganske som hos Vermeterne; 
paa tresidede Skaller danne de en meget spids fremadvendt 
Vinkel paa Rygkjølen. 
Farverne ere altid forskjellige fra Vermeternes ved en 
livligere og blødere Tone. Den sorte og især den brune 
Farve, der er saa almindelig blandt Vermeterne, findes ikke 
hos Serpuliderne. Meget fremtrædende farvede Længdebaand 
