510 
fiiut stribede i Retning lodret paa Tilvæxtstriberne, men uden 
iøvrigt tydeligt at vise nogen Sammensætning af formede 
Elementer. Tyggeranden (Tavle XIII. f. 19, 20) saaes, 
i sin største Udstrækning eller maaskee langs hele sin 
Længde 1 ), efter sin hele Brede besat med tætstaaende, 
temmelig skarpe Spidser , der ere ordnede i Længde- 
rækker , som strække sig gjennem længere eller kortere 
Strækninger af Randen, og hvis Antal sædvanligviis beløb 
sig til 9—15; ved Roden af Tyggefortsættelsen var Radernes 
Antal omtrent dobbelt saa stort. I Rækkerne nærmest Forranden 
af Tyggefladen ere Elementerne sædvanligen af mere eensartet 
Størrelse, og Rækkerne mere skarpt adskilte; efterhaanden 
som de fjerne sig fra denne, blive de ikke alene mindre, men 
ogsaa af mere uregelmæssig Størrelse saaledes, at Rækkerne 
sees ligesom skyde sig uregelmæssigt ind mellem hverandre. 
Elementerne nærmest den forreste Rand rage frit frem og 
give samme et fiinttandet Udseende (f. 19); de indenfor 
liggende Elementer ere lavere og aftage i Høide nedefter, 
hvor de tilsidst kun vise sig som smaa Plader (f. 20). Disse 
Smaatænder ere alle enten rettede lige ind imod Mundspalten 
eller i den bageste Deel af Tyggeranden opefter. Høiden af 
de større af disse Elementer beløb sig til 0,053, Breden til 
0,007 mm. ; og samme viste sig ved heldige Itubrydninger at 
være den frit fremragende Deel af kegledannede eller uregel- 
mæssigt kantede Chitinlegeraer. Den selve Tyggeranden 
nærmest liggende Deel af Kjæben sees paa begge dens Sider 
fiint skraatfuret, lidt grovere paa Udsiden; Furerne endte 
meest ved Mellemrummene mellem disse Elementer. 
Udsiden af Kjæben viste sig beklædt med en meget tynd 
hvidlig Membran af en ganske eiendommelig, siirlig Bygning. 
Denne Hinde sammensættes af uregelmæssige , uligestore, 
halede, tætstaaende og med deres Længdeaxe parallelt-liggende, 
tildeels alternerende og i Quincunx stillede Celler, alle med 
) Den forreste Deel af Tyggeranden var i det Hele ikke saa 
vel bevaret, at den tillod nogen bestemt Benegtelse af en 
denticuleret Tilstand af samme, der i og for sig heller ikke er 
usandsynlig. 
