550 
som Enhver jo maa skrive og arbeide under den Forudsætning, at 
hans formeentlige Resultater og Udviklinger benyttes med den samme 
Varsomhed og Kritik , hvormed han selv anseer sig forpligtet til at 
benytte sine Forgængeres Arbeider. « ' ) 
Man seer, at Dr. L. horer til audax Japeti genus, for at 
jeg atter skal laane et Par Ord af min gamle Skolekammerat 
Horats. Han dadler mig haardt, fordi jeg udtrykker mig med For- 
sigtighed og Tilbageholdenhed, hvor endnu intet fuldstændigt Beviis 
er tilvejebragt; fordi jeg hylder den Grundsætning, at Intet bor 
indrommes Plads i en exakt Videnskab, som ikke bærer Exakthedens 
Stempel; fordi jeg er overtydet om, at intet mere tjener til at 
fremme, sikkre og befæste Videnskab, end et bestandigt aabent og 
opmærksomt Øie for ethvert lille Led , som savnes i Kjæden , for 
enhver, om end nok saa ubetydelig Paastand, der mangler fast Fod- 
fæste , og som Følge af denne Overtydning pligtmæssigt udtaler 
Tvivl , saa ofte jeg finder noget tvivlsomt. Dr. L. mener derimod, 
at Zoologen ikke er forpligtet til at soge det Sande, men kan lade 
sig noie med hvad der omtrent synes ham sandsynligt; at han 
gjerne kan fremsætte som sandt og sikkert, hvad der kun er 
approximativt og provisorisk, og saa overlade til Læserens Kritik 
og Varsomhed at udfinde det virkelige Forhold ; at det er til stor 
Fortred og Ulempe for Videnskaben at betegne det Tvivlsomme som 
tvivlsomt, fordi man derved sætter sig ud af Stand til at benytte 
det til Opbyggelsen af nye Hypotheser: Grundsætninger, der efter 
min Overbeviisning ere hoist hensigtsmæssige til at nedbryde, men 
ikke til at opbygge en Videnskab. At Dr. L.'s Tænkning ogsaa 
her af og til snubler over sine egne Been , og at han indvikler sig 
i Dogberryismer , er alt ovenfor paapeget. 
Endnu skal jeg kun tillade mig at meddele et lille Citat af 
Or. L. , hans Udgangs-Replik (S. 265), i hvilken han naturligviis 
bar stræbt at nedlægge et Maximum af Kraft og Vid. Man hore: 
»Det vil forhaabentlig nu være temmelig klart, af hvad Be- 
skaffenhed den Krøyerske Polemik er; imidlertid vil det vistnok være 
Hr. Kr. en meget let Sag at replicere med saa mange Artikler, 
som det skal være, af lige saa grundigt Indhold som den her om- 
talte Kritik i »Naturhistorisk Tidskrifts« 3 Række, og jeg betvivler 
ikke, at han jo nok fremdeles der vil kunne finde Plads for en saa 
værdig og saa vel anbragt Polemik,'-) der i al Fald har den nega- 
') Naar altsaa Dr. L. benytter sine Forgængeres Arbeider uden 
Varsomhed og Kritik, gjor han det under den Forudsætning, 
at hans Læsere ville bruge den samme Varsomhed og Kritik. 
2 ) Ligesom Hunden bider i Stenen, seer man Dr. L. her gjore 
et Bid i Naturh. Tidsskr. , vistnok til sine Patroners høie Til- 
fredshed. 
