12 
deles nøje Analogi, som dette Tilfælde frembyder til mit, nærer 
jeg ingensomlielst Betænkning ved at erklære det for atavistisk; 
Wehenkels Figurer ere iøvrigt højst maadelige og ubrugelige til 
Studium af Knoglernes Forbindelse med hinanden, af Fodrodsknog¬ 
lernes Form etc., og hans Text giver ikke nogen væsentlig Oplys¬ 
ning paa disse Punkter. — Eækken af (mig bekjendte) Tilfælde, i 
hvilke de overtallige Tæer sikkert er atavistiske, sluttes med et 
for nylig af Ercolani 1 ) beskrevet, som ganske ligner Wehenkels. 
Resultatet af foranstaaende Undersøgelse kan i Korthed 
sammenfattes paa følgende Maade: De paa Siden af Hestens 
Mellemfod ikke ganske sjelden optrædende overtallige Tæer er 
ingenlunde altid at opfatte som atavistiske. Man kjender vel et — 
ikke stort Antal Tilfælde, i hvilke den overtallige Taa utvivl¬ 
somt er den ene af Hippariets Sidetæer; men man kjender paa 
den anden Side et ikke ringe Antal Tilfælde, i hvilke en nær- 
meie Undersøgelse har paavist, at den overtallige Taa er et 
Udti 3 k for en ufuldstændig Fordobling af Foden, og disse sidste 
er, naar man har Foden for sig med „Hud og Haar“, ikke til at 
kjende fra hine, ja selv i Benbygningen kan der være saa megen 
Lighed, at først en nøje Undersøgelse kan skaffe Klarhed frem. 
Til den ovenfor givne Udvikling vil jeg endnu tillade mig at 
kintte et Par Bemærkninger om overtallige Tæer hos Hunden. 
Hos dette Dyr findes der som bekjendt normalt kun 4 Tæer paa 
Bagfoden, idet Tommelen mangler, eller rettere: kun er repræsen¬ 
teret ved et ganske lille Mellemfodsben, som slutter sig til Fod- 
lodui. Men ikke sjelden finder man paa Fodens indre Side en 
tallig* Taa, dei almindelig opfattes som Tommelen, altsaa 
st ns?. ls 
P- 761-762, Tav. I “il ^ 1V ’ T ° m ' 
i 
