10 
normalt 1 ). Imidlertid er disse Afvigelser ganske vist ikke større, 
end man kan tænke sig dem paa en saadan noget deform Fod som 
den foreliggende; den overtallige Taa er muligvis virkelig Dig. II, 
medens dog paa den anden Side den Tydning heller ikke ganske 
kan afvises, at det er en Fordobling af Foden, som foreligger. 
Vi har i det foregaaende set, at ikke alle Tilfælde af over¬ 
tallige Tæer paa Siden af Hestens Fod er atavistiske; vi har set, 
at nogle af de Tilfælde, som hidtil var bleven opfattede som saa- 
danne, i \ irkeligheden bør ses paa en helt anden Maade, samt at 
andre Tilfælde er meget tvivlsomme. Det ligger derefter nær at 
spørge: kjendes da overhovedet noget Tilfælde, i hvilket 
den overtallige Taa utvivlsomt er den ene af Hippariets 
smaa Tæer? Dette Spørgsmaal, der har nogen almindelig In¬ 
teresse, maa, som vi skal se, besvares med ja, men Antallet af 
sikre Tilfælde er rigtignok ikke meget stort. 
Saaledes er det af mig i den ovenfor citerede Afhandling „om 
flertaaede Heste 11 p. 157 ff. beskrevne og Fig. 2—6 afbildede Til¬ 
fælde ægte atavistisk. Der var her paa Ydersiden af alle fire 
Fødder udviklet en overtallig mer eller mindre fuldstændig Taa 
samtidig med, at den sædvanlige Taa (Dig. IH) var hæmmet i sin 
Udvikling. Jeg har underkastet de paagjældende Stykker, særlig 
det mest regelmæssigt udviklede af dem, højre Bagfod (1. c. Fig. 4), 
en fornyet Undersøgelse, og har da faaet fuld Bekræftelse paa min 
tidligere Tydning: det er virkelig Dig. IV, som her er 
Udvikling. Særlig maa jeg for den paagjældende 
Bagfod nævne, at Metatarsale IV’s øverste Ende er ganske nor- 
Bialt udviklet og forbinder sig paa sædvanlig Maade med tu- 
boideum. 
I tvivlsomt atavistisk «r ogsaa et al Wood-JIason*) omtalt, 
særdeles smokt Tilfælde. De« meget korte Artikel, l„„ri dette 
') Tarsus medfulgte desværre ikke. 
) Proceed. Asiat. Soc. Bengal 1871 p. 18 
