65 
maal i en kort Tid vilde blive særdeles gunstig, men derefter 
maaskee gaa tabt for bestandig. I 1881 havde denne driftige Sø¬ 
mand begyndt at henvende sin Opmærksomhed paa „ Flaskesnuderne u 
(,,Bottlenoses“), som hidtil havde været saa heldige at undgaa den 
Efterstræbelse, som deres mere kæmpemæssige Frænder ere udsatte 
for fra Hvalfangernes Side. Han havde lagt Mærke til deres Hyppig¬ 
hed i de Have, som han besøgte for at. forfølge Nordhvalen, nemlig 
Øst for Grønland, mellem Island og Spitsbergen — den ældste og 
oprindelige Skueplads for Nordhvalfangsten —, havde harpunert flere 
Exemplarer og bragt deres Tran hjem med sig. Den anstillede 
Undersøgelse viste, at Døglingtranen har stor Lighed med Kaskelot¬ 
tran *) og „rimeligvis vil være ikke mindre anvendelig til de sær¬ 
lige Formaal, hvortil dette Stof bruges, der nu er bleven sjældent, og 
hvorfor der hidtil, saavidt vides, ikke er funden noget godt Surrogat. u 
„Kapt. Grays Iagttagelser viste desuden, at der findes Hvalrav 
(Spermacet) i Døglingens Hoved, noget som tidligere Undersøgere 
dels havde forsikret, dels benægtet. 11 Da Prof. Flow er havde er¬ 
faret, at Kapt. Gray agtede i Aaret 1882 at ofre sig helt for 
Døglingfangsten, henledte han denne Hvalfangers Opmærksomhed 
paa, hvilken god Lejlighed han vilde faa til at løse det omstridte 
Spørgsmaal om de to antagne Arters Identitet eller Forskjellighed, 
og bad ham omhyggelig at optegne Kjøn og Ydre hos alle de 
dræbte Exemplarer, der kunde kaste Lys over Spørgsmaalet. Resul¬ 
tatet er bleven, at inan nu for første Gang har faaet en Forestilling 
om den gamle Døgling-Hans Udseende, og at Lagenocetus latifrons 
baade som Art og Slægt maa stryges af Systemets Lister. 
Kaptain Gray meddeler, at straks efter at man har forladt 
Shetlandsøerne i Marts, træffer man disse Hvaler af og til paa 
Sejladsen nord paa over Oceanet, indtil man naar Isen; i Nærheden 
af dennes Rand findes de i størst Mængde, men de ses sjælden 
inde mellem Isen. Fra Indløbet til Hudsons Bugt træffes de op i 
Davis Strædet indtil 70° N. Br., rundt om Island, langs Grønlandsisen 
til 77° N. Br., langs Vest-Kysten af Spitsbergen og mod Øst til 
Cherry-Island, paa 72° N. Br. og 19° 0. L. (Gr.). Han formoder, at 
de findes mod Vest saa langt som til Belleisle-Strædet og mod Øst 
til Novaja Zemblia. Da de ikke om Sommeren findes mere end en 
Dagsreise fra Isen. antager Gray, at de vandre sydpaa om Ffteraaret, 
nordpaa igjen om Foraaret * 2 ). Deres Natur er forsaavidt selskabelig, 
0 Scharling fik af 20 S Døglingtran ved Afkjøling og Presning 1 $ 
Hvalrav. Se „om Døglal og Æthal“ osv., K. D. Videnskabernes Sel¬ 
skabs natur.-math. Afh. 5te Række, fjerde Bd. S. 24. 
2 ) Jfr. Eschricht „Om de nordiske Hvaldyrs geographiske Udbredelse 
i nærværende og i tidligere Tid“, Forhandl, v. d. skand. Naturf. 
femte Møde i Kjøbenhavn 1847. S. 115. „De store Grindehvalfiokke, 
der om Sommeren gjæste Færøerne og de nærliggende Øgrupper, 
ere aabenbart kun paa Vejen fra Atlanterhavet til Ishavet eller fra 
dette til hint. Det samme tør maaske antages om Næbhvalen, naar 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1883. 5 
