18 
att de försök, som utförts för att bekäuipa sjukdomen, icke givit 
något positivt resultat. I rapporten för juni 1914 lämnas av J. Lind 
en något utförligare redogörelse för sjukdomen i fråga. Det säges, 
att i vissa fall en rik tillförsel av kali haft en utmärkt verkan, på 
andra ställen hade användning av mangansulfat eller svavelsyrad am¬ 
moniak gjort nytta, dock icke på alla ställen, där de hlivit prövade. 
Chilesalpeter hade obetingat förvärrat det onda; stallgödslade åkrar 
hade å andra sidan vacker havre i motsats till dem, som endast fått 
superfosfat. Här nämnes, att även korn varit angripet av samma 
sjukdom, I julirapporten för 1914 framhålles, att sjukdomen visat 
sig vara mera allmänt förekommande i Jutland, än man förut an¬ 
tagit, och att sjukdomen förekommer å kalkbeliövande, näringsfattig 
och dåligt avdikad jord, varjämte påpekas, att den omständigheten, 
att gulspetssjukan sällan finnes hos havre, som odlas efter vallbrott, 
men oftast hos havre efter rovor och kålrötter, kunde antyda, att 
sjukdomen berodde på kalibrist. I årsöversikten för 1914 (Tidsskrift 
for Planteavl, B. 22, 1915) redogöres utförligare för sjukdomens ut¬ 
bredning i Jutland och lämnas några kompletterande upplysningar om 
sjukdomens symptom. Det nämnes hland annat, att angripna strån 
äro onaturligt vattenhaltiga, varför avskuren halm med svårighet 
torkar och därför lätt möglar. I årsöversikten för 1915 framhålles, 
att det ej lyckats att upptäcka den egentliga orsaken till denna märk¬ 
liga, vidt utbredda och skadliga sjukdom, vidare att föregående er¬ 
farenheter i fråga om förfruktens betydelse bekräftat sig, men att ut¬ 
förda gödslingsförsök ej givit någon vägledning för bedömande av 
sjukdomsorsaken, I julirapporten för 1916 omtalas, att sjukdomen 
totalt ödelagt kornet på en del gårdar på Samsö och vid Vejen’) och 
att havren även pä flera ställen tagit skada. I junirapporten för 
1917 meddelas, att i södra Jutland som vanligt förekom starka an¬ 
grepp av gulspetssjukan, såväl på havre som på korn, i synnerhet 
på »sortsandede» arealer, och i julirapporten för samma år säges, 
att gråhavren, som förut ansetts mindre mottaglig, på ett par ställen 
i Vendsyssel varit svårt angripen. Årsöversikten för 1917 meddelar 
den intressanta upplysningen, att även å vete samma sjukdom upp- 
trädt, varjämte föregående erfarenheter angående förfruktens betydelse 
bekräftats, i det den härjar mest efter rovor, kålrötter och bovete, 
mindre efter havre och vete, och efter vallbrott ses den sällan eller 
aldrig. I en broskyr av J. Lind,^) under flera år botaniker vid de 
danska jordbruksförsöken, säges, att av gulspetssjuka angripna plantor 
äro starkt försvagade av näringsbrist och angripas därför i hög grad 
av senfrost. Orsaken till gulspetssjukan borde därför enligt hans 
uppfattning sökas i en kombination av dessa faktorer, »og det maa 
Där alvens sand och lera vid dräneringsarbeten härstädes hade blandats med 
gyttjan, stod kornet dock friskt. 
J. Lind, Kunstgodning som Middel mod Plantesygdomme, sid. 32. Kobenhavn 
1917. 
