5 
;an ännu är Ihélt liten, eller sedan roten blivit mera utvecklad. 
I förra fallet anghipes, såvida ej plantan redan tidigt helt dukar 
under, småningom alla underjordiska delar (fig. 1), i senare fallet 
blir angreppet vanligen mera lokaliserat till ena sidan av huvudroten 
(fig, 2i) eller fblott till birötterna. I .allmänhet giver sjukdomen sig till¬ 
känna först tfram på sommaren. De angripna plantorna antaga då 
ett tynande 'utseende och avstanna i tillväxten. Undersökas då röt- 
ty 
terna, finner man -de förut omtalade missbildningarna. Dessa förbliva 
vanligen unéer nästan hela vegetationstiden av rotens färg och fast¬ 
het. Enstaka angripna rötter övergå, i all synnerhet vid riklig neder¬ 
börd och 
dränering, redan tidigt till förruttnelse. Detta in¬ 
träffar dock ii allmänhet först på hösten eller under vinterförvaringen. 
]• ig. 3. Tvärsnitt av en klumprotsjuk kålrot. De mörka par? 
tierna utgöra celler, som äro fyllda av svampen ocli dess sporer. 
(Förstorad; foto C. Hammarlund.) 
Därvid övergå större eller mindre delar av roten till en mörkbrun, 
grötlik, illaluktande massa. Vid torr förvaring sönderfaller rotens 
inre till ett chokladbrunt pulver. 
Orsaken till sjukdomen ådagalades år 1878 av den ryske botani¬ 
sten WfORONiN 1 . Han fann i klumprotsjuka rötter en slemsvamp, som 
lian gav namnet Plasmocliophora Brassicce, och lyckades även visa, 
att denna var orsaken till klumprotsjuka. 
Undersöker man fram på sommaren det inre av utväxterna å 
1. ex. en klumprotsjuk rova, kan man redan med obeväpnat öga iakt¬ 
taga en del mörka partier, som ej återfinnas i en frisk rot (fig. 3). 
1 M. AYoroxin : Plasmomophorct Brassicce, Urheber der Koldpflanzenhernie, Prings- 
Iaöums Jahrbuefoer fur wissenschaftliche Botanik, Bd. XI, 1878. 
