II 
4. Kunna sporer av Plasmodiophora Brassicae passera ett djurs 
tarmkanal utan att förlora sin infektionsförmåga? 
Redan tidigt framställdes denna fråga, enär gödsel efter djur, som 
utfodgats med klumprotsjuka rötter, visat sig vara i hög grad smitto- 
förande. Den, som först anställde undersökningar för att få denna 
fråga besvarad, var Sommerville 4 . Han använde till sina lörsök tre 
kor, efter vilka gödseln uppsamlades var för sig. Den ena kon ut- 
fodrades med friska, de två övriga med klumprotsjuka kålrötter. 
Gödseln efter den ena av de två sistnämnda uppblandades med av¬ 
fall från sjuka rötter. Den erhållna gödseln användes till tre par¬ 
celler, å vilka rovor odlades. Skörden gav följande resultat. Å den 
parcell, som erhållit gödsel uppblandad med avfall, blevo 79 % av ro- 
vorna klumprotsjuka, medan å de båda andra parcellerna 9 % an- 
grepos. Den jord, som användes, var således synbarligen redan 
förut smittad, eftersom sjukdomen framkom även å den parcell, som 
erhållit gödsel efter utfodringen med friska rötter. Senare hava 
Kölpin Ravn och Madsen-Mygdal 1 2 anställt liknande utfodrings- och 
odlingsförsök år 1905 och Kölpjn Ravn 3 4 år 1906. Det förstnämnda 
året användes en försöksjord, som var starkt smittad med klump¬ 
rotsjuka. Resultaten blevo följande. Parceller med konstgödning 
82,3 % sjuka. Parceller med stallgödsel innehållande krubbavfall 56,6 
och 83 % sjuka, parceller med stallgödsel utan avfall 48,5 % sjuka, 
parceller med konstgödsel järnte krubbaffall 92,5 % sjuka, försöken 
1906 gåvo följande resultat. Parceller med konstgödsel 12,7 % sjuka, 
parceller med stallgödsel innehållande krubbavfall 30,5 och 25,9 % 
sjuka, parceller med stallgödsel utan krubbaffall 7,1 % sjuka, par¬ 
celler med krubbavfall enbart 31 % sjuka. Även dessa bada försök 
hade således utförts å redan smittad jord, eftersom parceller gödslade 
med enbart konstgödning gåvo delvis sjuk skörd. Man kan således 
enligt mitt förmenande ej av dessa försöksresultat draga någon slut¬ 
sats, om gödsel efter utfodring med klumprotsjuka rötter är smitto- 
förande eller ej, då den är fri från avfall från sjuka rötter. Kölpin 
Ravn 4 anser med stöd av Sömmervilles och egna försök »at Stald- 
gödningens Smitsomhed beror paa dens Indhold af Affald, og at de 
Kaalbrokkim, der passerer gennem Dyrene, mister deres Smitteevne». 
För att få full klarhet, om denna slutsats var riktig eller ej, an¬ 
ordnade jag sistliden höst ett liknande utfodrings- och odlingsförsök. 
På grund av att ej tillräcklig mängd klumprotsjuka rötter kunde er¬ 
hållas, kunde ej kor begagnas till försöken, såsom jag först tänkt, 
1 W. Sommeiiyille \ Experiments upon FingerMnd-Toe Diseasc m^Turnips, Annual 
Report on the Distribution of: Grants for Agricultural Education, 1897. 
2 F. Kölpin Ravn og Aage Madsen-Mygdal: Forsög over Bekmnpelse af llante- 
sygdomme, De samvirkende Landboforeninger i by ens Stift, Odense 1906.^ 
3 F. Kölpin Ravn: Forsög over Staldgödningens Betydning som Simttebao ei fot 
Kaalbroksvamp, Beretning om lokale Markforsög i Jylland 1906, Aarhus _1907. 
4 F. Kölpin Ravn: Kaalbroksvampen, Dansk Landbnig, Aarhus 1907. 
