19 
I grupperna I och III knäcktes således alla tulpanerna samt i 
grupp V alla utom två. Anmärkningsvärdt är, att, inom de olika 
grupperna, alla tulpanerna knäcktes nästan samtidigt 1 . I grupp I 
den 9 /4 1 °/ 4 7 eller under loppet av mindre än 24 timmar på ett 
undantag när. Likadant var förhållandet i grupp III, även här med 
ett undantag, som föll ett dygn senare än de övriga 2 . Vad slut¬ 
ligen grupperna II och IV beträffar, knäcktes här inga. 
Jämför man dessa resultat med tabell VI framgår ju tydligt, att 
det måste vara den höga luftfuktigheten med därav följande ringa 
avdunstning, som framkallade fallsjuka. Temperaturen tycktes där¬ 
emot ej spela någon roll. 
Resultaten av samtliga försök att framkalla fallsjuka genom att 
odla tulpaner under olika yttre förhållanden äro sammanställda i 
tabell X. 
6, Beriktigande av uppgifter om fallsjuka. 
Av tabellen X' framgår således med stor tydlighet, att det i 
stort sett blott är tulpaner, som drivits i hög luftfuktighet, som 
fallit offer för fallsjukan, under det att de övriga nästan utan undan¬ 
tag utvecklat sig normalt. Det är således otvivelaktigt, att den höga 
fuktigheten är orsaken till fallsjuka. Att hög temperatur ej, såsom 
Sorauer 3 * * påstår, framkallar sjukdomen, är också tydligt, enär en så 
hög temperatur som 26—28° C. (se tab. X, serie C. grupp II) ej 
framkallade knäckning, såvida ej samtidigt luftfuktigheten var hög. 
Knäckningen inträdde däremot vid en temperatur av 8 —10° C., då 
luften var starkt fuktig (se tab. X, serie C, grupp V). Sorauer 
har synbarligen ej anställt försök med fallsjuka utan stöder sina 
uppgifter, såsom han säger: »Aus den mir bekannt gewordenen Ein- 
zelfällen. . .» Detta kan ju också vara orsaken till en del andra 
felaktiga uppgifter, som han lämnar om fallsjukan. Han säger: 
» Unterhalb des Knotens . . . zeigte sich eine glasige, 1 — 2 cm lange 
Stelle, die durch ihr allmäliches Einschrumpfen das Umknicken veran- 
lasste». Under mina försök med fallsjuka har jag aldrig sett något 
fall, där det glasiga bältet uppstått under bladen, utan detta har 
alltid framkommit strax ovanför bladfästet d. v. s. i tillväxtzonen, 
där vävnaderna ej erhållit tillräcklig fasthet. Här inträder helt natur¬ 
ligt lättast den sprängning av celler, som Sorauer antager, och, 
som jag konstaterat, verkligen äger rum. Då en del celler i grund- 
parenkymet spränges sönder (Se tavl. 1, bild 1 a), strömmar cell- 
1 Att detta ej är regel, beror naturligtvis därpå, att ej alla tulpanerna utveckla 
sig fullkomligt lika hastigt även om de med avseende på storlek m. m. förefalla 
vara lika. 
2 Se noten sid. 17. 
3 P. Sorauer: Das Umfallen der Tulpen. Zeitschrift fur Pflanzenkrankheiten 
Bd. XIII 1903, sid. .265. 
P. Sorauer: Handbuch der Pflanzenkrankheiten I (1909), sid. 648. 
