8 
efter betningen. Nilsson-Ehle framhåller därför också, att formalinbet- 
•• o 
ning vid odling i stort icke obetingat kan tillrådas. Aven Åkerman 1 ) 
omnämner liknande erfarenheter och rekommenderar därför att återgå 
till kopparvitriolbetningen, ehuru även denna har sina risker. 
Muller och Molz 2 ) omtala, huru formalinbetning i vanlig koncen¬ 
tration ( 1 /4 lit. 40 % formalin till 100 lit. vatten) under 15 min. icke 
visade någon skadlig inverkan på utsäde av 1914 års skörd, men där¬ 
emot var denna påfallande både i avseende på grobarhet, skjutkraft och 
vinterhärdighet efter betning av utsäde av 1916 års skörd. Dessa skador 
kunde visserligen betydligt minskas genom att inskränka betningstiden 
till 5 min., vilken tid f. ö. var tillräcklig för sotets bekämpande. Men 
ett normalt bestånd kunde erhållas endast på de parceller, där utsädet 
var betat med så utspädd lösning som 0,i lit. formalin till 100 lit. vatten, 
d. v. s. 2 V 2 gånger svagare än vanligt, men inverkan på sot blev också 
därigenom mindre. Ju längre tid formalinet fick inverka desto större 
blev skadan. Så t. ex. var skjutkraften hos 1913 års skörd efter bet¬ 
ning under 30 min. endast 52,o % och av 1916 års skörd 56,3% och vid 
betning under 4 tim. — vilken tid såsom förut nämndes också före¬ 
slagits — av sistnämnda års skörd var skjutkraften endast 37,6 %. 
Under senare tid har Hiltner med goda resultat även försökt en 
blandning av sublimat och kopparvitriol. Samma goda resultat med 
denna blandning har även erhållits av Muller och Molz 3 ), som därtör 
mena, att denna metod har framtiden för sig. Ett annat kvicksilver¬ 
preparat, Uspulun, vars verksamma beståndsdel är klorfenolkvicksilver, 
har också åtminstone vid sädens nedsänkning i betningsvätskan visat 
mycket goda resultat enligt Riehm (Mitt. I\. Biol. Anstalt Heft. 15), och 
Hiltner 4 ) kallar detta ämne »framtidens betningsmedel». Weck fram- 
håller (Hessische Landw. Zeitschr. 1917) att uspulun bland andra bet¬ 
ningsmedel intager första platsen, enär det icke utövar någon skadlig 
inverkan vare sig på groningsenergi, grobarhet eller skjutkraft. Då vår 
giftstadga f. n. ej tillåter användande av kvicksilverpreparat, skall jag 
vid detta tillfälle ej närmare redogöra för dessa ämnens användning. 
Slutligen må nämnas, att Killer (Zeitschr. f. Pfianzenkr., 1918) gjort för¬ 
sök med kopparacetat, som dock endast har den fördelen framför kop¬ 
parvitriol, att det är mera lättlösligt. Detta ämne kan dock även an¬ 
vändas som betningsmedel mot sot. 
Slutligen må även helt kort omnämnas Jensens Ceresbetning, som i 
slutet av 1890-talet spelade en viss rol. Cerespulvret utgöres av en lika 
blandning av kopparvitriol och svavelkalium. 1 kg av ämnet löses i 88 
9 Sveriges Utsädesförenings Tidskrift 1918 o. Nord. Jordbr.-forskning 1919. 
2 ) Fuhlings Landw. Ztg. 1917. 
3 ) Fuhlings Landw. Ztg. 1917, sid. 426. 
4 ) Pr. Blätter f. Pflanzenbau und Pilanzenschntz 1916. 
