9 
delar vatten. På grund av metodens besvärlighet och långvarighet samt 
dess för övrigt tvivelaktiga värde, har den under senare tid förlorat all 
betydelse. — Varmvattenmetoden förbigår jag i denna översikt. 
Av föregående mycket summariska historik framgår alltså, att man 
under de bägge sista årtiondena såsom betningsmedel företrädesvis an¬ 
vänt formalin eller kopparvitriol. En tid har det förra ansetts vara 
bättre, nu vill man ånyo återgå till det senare. De bägge vätskorna äro 
uppenbarligen förenade med vissa risker, som i ännu högre grad gäller 
de nyss omnämnda modernaste kvicksilverpreparaten; då dessa kunna för¬ 
orsaka olyckor för både människor och djur, kan det ju ifrågasättas, 
om icke andra betningsmedel böra uppsökas, som å ena sidan äro till¬ 
räckligt desinfekterande mot sot, men på samma gång ofarliga att an¬ 
vända. Men det kan ju också ifrågasättas, om icke betningsförfarandet 
med de vanliga betningsvätskorna kan och bör modifieras så, att man 
därigenom kan undgå betningens obestridliga risker. Några synpunkter 
att beakta härvid må även framhållas, innan jag övergår att redogöra 
för mina försök. 
Betningens tekniska utförande. 
En viktig fråga vid betning av utsäde är, huru denna skall kunna 
utföras snabbt och enkelt utan dyrbara apparater. Den vanliga betnin¬ 
gen, som består i nedsänkning av utsädet i betningsvätskan, har ju i all¬ 
mänhet ansetts för besvärlig och långsam, då det är fråga om att beta 
stora kvantiteteter utsäde. Man har i stället använt överstrilning av ut¬ 
sädet med vätskan. Säden utbredes i tunnt lager och överstrilas så nog- 
grannt som möjligt, omskottas några gånger och får sedan ligga i hög, 
täckt av desinficierade säckar. Fullt pålitlig är ju icke denna metod, 1 ) 
framförallt icke mot stinkbrand, enär ju alltid en större eller mindre 
mängd s. k. brandkorn ingå i utsädet. I dessa brandkorn är smittäm¬ 
net omgivet av ett tunnt skal och kommer därför icke i beröring med 
desinfektionsvätskan. Det tunna skalet multnar dock lätt i jorden eller 
går lätt sönder under sådden, varigenom sotsporerna komma i beröring 
med den groende säden. Men utom det att denna metod är opålitlig, 
- så är den särskilt farlig, såsom närmare framgår av det följande. 
Ju större mängd brandkorn ingår och ju sotigare utsädet över huvud 
är, desto nödvändigare är det att hålla utsädet nedsänkt i betningsvät¬ 
skan kortare eller längre tid, så att sotsporerna skola kunna dödas eller 
åtminstone oskadliggöras. Därigenom kunna också brandkornen mer 
eller mindre fullständigt avskummas. 
r 
') Se J. Lind. Forsög med Midler mod Hvedens Stinkbrand. Tidskr. tor Landbr. 
Planteavl. Bd 24, 1917. 
