11 
samma ligga kvar i säcken en viss tid, innan det bredes ut till tork¬ 
ning. Jag återkommer till detta i det följande. 
Då, såsom det framgår av det ovan sagda, betningsmetoderna ännu 
icke kunna sägas vara fullt rationella, och då årligen höst och vår ingå 
ängsliga förfrågningar, huru betningen rättast bör försiggå, så har jag 
under senare år utfört en del smärre orienterande försök för att om möj¬ 
ligt föra frågan något litet framåt. Nödvändigheten att vidtaga åtgärder 
mot sotsvamparna erkännes ju av alla. Såsom bevis på, vilken skada 
en försummad betning kan utöva, må anföras en erfarenhet trån Dan¬ 
mark 1916. 1 ) På en egendom, där föregående år endast 1 °/'o veteax 
voro angripna av stinkbrand, ansåg man betning obehövlig; men vid 
skörden efter detta utsäde visade sig, att det ingick omkring 40 °/o sotax 
i vetet, och där man icke på flera år betat vetet, kunde ända till 75 °/o 
o 
ax vara förstörda av stinkbrand. Åtgärderna böra naturligen dock icke 
vara av den art, att de utgöra en illustration till det kända uttrycket: 
»operationen lyckades, men patienten dog.» Däremot kan en på samma 
gång enkel, effektiv oeh ofarlig betning smetod icke värderas högt nog. 
De under 1917 och 1918 utförda försöken blevo emellertid till stor 
del misslyckade på grund av klimatiska förhållanden (torka). Även å 
de parceller, som besåddes med starkt av sotsporer inpudrat, men obe¬ 
tat utsäde, utvecklades i allmänhet endast jämförelsevis få sotplantor, 
varigenom det var omöjligt att erhålla någon tillförlitlig statistik, ehuru 
dock försöken erbjödo ett och annat av intresse även de nämnda åren. 
Försöken under 1919 2 ) voro så till vida mera givande, som i allmänhet 
en större mängd sotplantor uppkommo av det inpudrade, obetade ut¬ 
sädet. Då emellertid även 1919 relativt små arealer kunde disponeras 
för dessa försök, så vågar jag visserligen icke allt för mycket generali¬ 
sera de erhållna försöksresultaten, i synnerhet som torkan på våren häm¬ 
made groningen och tillväxten-både av sädesslagen och sotsvamparna. 
De lämna dock svar på en och annan detaljfråga dels i avseende på 
själva betningens utförande, dels även vilka lösningar man icke vidare 
behöver pröva såsom betningsmedel. 
Försök vid Experimentalfältet 1919. 
a) Stink b rand (Tilletia Tritici). 
Först må redogöras för ett försök med sammetsvete, betat med for¬ 
malin, därvid det ena partiet omedelbart efter betningen utbreddes till 
torkning, det andra var betäckt efter betningen med formalin- 
dränkta säckar under 4 tim. Såsom synes av tabell I bekämpades sot 
1 ) Maanedlige Oversigter over Sygdomme hos Landbrugets kulturpl. Juli 1916. 
2 ) Vid dessa försök biträddes jag på ett förtjänstfullt sätt av extra assistenten, agro¬ 
nom G. Fröman. 
